ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 140/166/25 пров. № А/857/33249/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гінди О.М.,
суддів: Матковської З.М., Онишкевича Т.В.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року (головуючий суддя: Валюх В.М., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, –

встановив:

ОСОБА_1 , 08.01.2025 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону щодо не звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військової служби на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з військової служби на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, на підставі рапорту від 25.10.2024.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 з 04.06.2024 проходить військову службу за мобілізацією у НОМЕР_2 прикордонному загоні на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії – кулеметник групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Позивач, 25.10.2024 звернувся з рапортом до стройової частини ВЧ НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби у запас на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у зв`язку із сімейними обставинами, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за своїм батьком, особою з інвалідністю І-А групи, а до рапорту були долучені документи, які підтверджують право на звільнення з військової служби. Відповідач, 08.12.2024 листом № 08/79518/24-Вн повідомив позивача, що за результатами вивчення рапорту та з урахуванням наданих документів у позивача відсутні правові підстави щодо звільнення з військової служби у запас. Листом від 21.12.2024 № 08/14512-24-Вх303, у відповідь на адвокатський запит, відповідач повідомив, що додаткових документів, які б давали право позивачу на звільнення з військової служби в запас на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, не визначений чинним законодавством та є індивідуальним в кожному випадку.
Позивач не погоджується із діями НОМЕР_2 прикордонного загону щодо не звільнення його з військової служби на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ та зазначає, що дотримав законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів, які підтверджують наявність поважних сімейних обставин, а саме необхідності у здійсненні постійного догляду за своїм батьком, який є особою з інвалідністю І-А групи, і в якого, крім позивача, відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення, які здійснюють постійний догляд за ним. Тобто, у позивача наявні умови для звільнення його з військової служби на підставі частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, позивач покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.
Відповідач, 15.10.2025 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії – кулеметник групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В), про що зазначено у заявах по суті справи.
Позивач, 25.10.2024 звернувся з рапортом про звільнення його з військової служби у запас на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у зв`язку із сімейними обставинами, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за своїм батьком, особою з інвалідністю І-А групи, долучивши до рапорту пакет документів (а. с. 20-56, 69-71).
Листом від 08.12.2024 № 08/79518/24-Вн «Про надання відповіді на рапорт старшому сержанту ОСОБА_2 від 25.10.2024 № 2/4/69833/24-Вн» відповідач повідомив позивача, що відповідними посадовими особами прикордонного загону проведено комплекс заходів з вивчення наданих документів щодо звільнення з військової служби в запас, та за результатами вивчення встановлено, що з урахуванням наданих документів у старшого сержанта ОСОБА_1 відсутні правові підстави щодо звільнення з військової служби у запас (а. с. 19).
Крім того, листом від 21.12.2024 № 08/14512-24-Вх303, у відповідь на адвокатський запит, відповідач повідомив, що рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби від 25.10.2024 був розглянутий встановленим порядком, витребуваний список додаткових документів, які б давали право позивачу на звільнення з військової служби в запас на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, не визначений чинним законодавством та є індивідуальним в кожному випадку (а. с. 18).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача з військової служби відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, згідно із поданим рапортом від 25.10.2024, а тому оскаржувані у цій справі дії відповідача є правомірними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VІІІ від 12.05.2015, (далі – Закон № 389-VІІІ) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закон № 389-VIII).
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діяв на момент виникнення спірних правовідносин.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, (далі – Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до абз. 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 3543-XII: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії – кулеметник групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В).
Позивач, 25.10.2024 звернувся з рапортом про звільнення його з військової служби у запас на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, у зв`язку із сімейними обставинами, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за своїм батьком, особою з інвалідністю І-А групи, долучивши до рапорту пакет документів (а. с. 20-56, 69-71).
Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Пунктом 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент подання рапорту про звільнення) передбачено виключний перелік підстав звільнення військовослужбовці, які проходять військову службу під час дії воєнного стану.
Так, згідно з п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, під час воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби:
через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
Абзацом 13 пункту 3 частиною 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на таких підставах, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що військовослужбовці які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану, за наявність таких умов:
- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка);
- наявність у осіб, які потребують догляду, I чи II групи інвалідності;
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.05.2025 у справі № 420/30227/24.
Так, згідно з ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Державні прикордонній службі України, затвердженому Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 (далі - положення №1115/2009, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно п. 2 положення №1115/2009, громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі в добровільному порядку або за призовом.
Громадяни, які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби. Статус військовослужбовця підтверджується службовим або спеціальним посвідченням. Форма і порядок видачі службових та спеціальних посвідчень установлюється наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з п. 12 положення № 1115/2009 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
За змістом п. 13 положення № 1115/2009 право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які утримуються на окремих штатах і за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище.
Розділ XII положення № 1115/2009 регламентує питання звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 265 положення № 1115/2009 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: 1) у запас - якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; 2) у відставку - якщо вони досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із виключенням з військового обліку.
Пунктом 279 Положення № 1115/2009 визначено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.
Приписами розділу XIV положення № 1115/2009 унормовано питання проходження військової служби та деякі питання виконання військового обов`язку в особливий період.
Згідно з п. 305 положення № 1115/2009 в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.
Відповідно до пп. 1 п. 307 положення № 1115/2009 з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За змістом п. 288 положення № 1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.10.2024 позивач звернувся з рапортом про звільнення його з військової служби у запас на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, через сімейні обставини - необхідність здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є особою з інвалідністю (група І-А з 11.10.2024).
При цьому, наявність права звільнення з військової служби у запас на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ позивач обґрунтовує тим, що є єдиним членом сім`ї першого ступеня споріднення, який може здійснювати догляд за своїм батьком, тоді як інші діти ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) проживають за кордоном у Республіці Польща та не займаються доглядом свого батька.
Проаналізувавши наведені вище доводи позивача та подані документи в їх підтвердження, суд апеляційної інстанції вважає, що праві підстави для права звільнення позивача з військової служби з військової служби відсутні, з огляду на таке.
Так, згідно ч. 1 ст. 172 Сімейного кодексу України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
З долучених до рапорту документі, зокрема, заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , (а. с. 48-56), видно, що у ОСОБА_3 , крім позивача - ОСОБА_1 , є повнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які проживають у Республіці Польща. 
Разом з тим, відомості про те, що діти ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я відсутні.
Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що проживання повнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за кордоном, не є безумовною підставною, яка звільняє вказаних осіб від законодавчого обов`язку піклуватися про свого батька ОСОБА_3 .
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки у ОСОБА_3 , крім позивача - ОСОБА_1 , є інші повнолітні діти ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,) щодо яких відсутні відомості, що вони не можуть здійснювати постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_3 з об`єктивних причин, тобто відсутні дані, що ці особи самі потребують постійного догляду, натомість проживання зазначених повнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за кордоном не звільняє їх від обов`язку піклуватися про свого батька ОСОБА_3 , а тому відповідач правомірно відмовив позивачу у звільненні з військової служби відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі № 140/166/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Т. В. Онишкевич