Справа № 569/12470/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П.,
учасників справи:
представника позивача адвоката Негрей А.С.,
представника відповідача Добровчан К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Вітряк Віталія Анатолійовича, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
ВСТАНОВИВ :

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Вітряк Віталія Анатолійовича, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції звернулася представник ОСОБА_1 адвокат Негрей Алла Степанівна про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якій просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 7162548 від 08.05.2026 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постанова серії ЕНА № 7162548 від 08.05.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки винесена за відсутності передбачених законом підстав. Заява мотивована тим, що транспортний засіб було зупинено працівником поліції без наявності підстав, визначених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», адже фактичною причиною зупинки була лише відсутність інформації в базі даних МТСБУ щодо чинного страхового поліса, що саме по собі не надає поліцейському права зупиняти транспортний засіб та вимагати пред`явлення страхового поліса. На думку позивача, за відсутності законної підстави для зупинки інспектор не був уповноважений перевіряти наявність документів, передбачених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, а тому відсутні правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Також зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення ним будь-якого порушення Правил дорожнього руху, не зазначено підставу зупинки у самій постанові, а під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було порушено його право на захист, гарантоване статтею 268 КУпАП, оскільки йому не було забезпечено можливості скористатися правовою допомогою та належним чином не враховано його пояснення. З огляду на наведене просить суд скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Добровчан К.Ю. у поданому відзиві на позовну заяву заперечила проти позову, вказуючи, що оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та прийнятою уповноваженою посадовою особою в межах наданих повноважень і у спосіб, визначений законом. Зазначає, що 08.05.2026 позивач, керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ E 220 D, на законну вимогу працівника поліції не пред`явив чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги пунктів 2.1 «ґ» та 2.4 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вказує, що працівник поліції діяв відповідно до вимог законодавства, а факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, зокрема відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, на яких зафіксовано причину зупинки транспортного засобу, спілкування з водієм, його відмову пред`явити документи, передбачені Правилами дорожнього руху, розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки, а також роз`яснення позивачу його процесуальних прав. Відповідач також зазначає, що постанова відповідає вимогам статті 283 КУпАП, містить усі необхідні відомості, у тому числі дані про технічний засіб, яким здійснювалася відеофіксація. Крім того, представник відповідача вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо незаконності дій поліцейського, а його заперечення зводяться до намагання уникнути адміністративної відповідальності. З огляду на викладене просить суд відмовити у задоволенні позову.

ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу адміністративної справи між суддями від 25 травня 2026 року справу передано судді Балацькій О.Р.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. (а.с. 26-27)
Від представника відповідача Добровчан К.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 35-44)
Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило.
З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. 
ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази.
Суд встановив, що 08 травня 2026 року о 22 год. 55 хв. у м. Рівне по вул. Петра Могили, 35 інспектором 1 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Вітряк В.А. було зупинено транспортний засіб MERCEDES-BENZ E 220 D, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .
За результатами перевірки документів інспектором поліції винесено постанову серії ЕНА № 7162548 від 08 травня 2026 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно зі змістом постанови підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що позивач не пред`явив на вимогу працівника поліції чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги пункту 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України. (а.с. 5)
Не погоджуючись із прийнятою постановою, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, вважаючи, що транспортний засіб був зупинений без передбачених законом підстав, а тому і вимога працівника поліції про пред`явлення страхового поліса була неправомірною. Саме ці обставини стали предметом судового дослідження у цій справі.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Негрей А.С. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що підставою звернення до суду стало винесення 08.05.2026 постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за частиною першою статті 126 КУпАП. Зазначила, що, хоча в постанові зазначено про непред`явлення позивачем страхового поліса на вимогу поліцейського, така вимога була незаконною, оскільки транспортний засіб було зупинено без передбачених законом підстав. Представник позивача наголосила, що працівники поліції не мали законних підстав для зупинки транспортного засобу, оскільки стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачає можливості зупинки транспортного засобу виключно для здійснення превентивної перевірки наявності страхового поліса чи інформації про нього в базі МТСБУ. Звернула увагу суду на те, що відповідач не зміг послатися на конкретну норму статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», яка б передбачала таку підставу для зупинки транспортного засобу, а тому зазначає, що всі подальші дії поліцейського, у тому числі вимога про пред`явлення страхового поліса та винесення постанови, є неправомірними.
Представник відповідача Добровчан К.Ю. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Пояснила, що транспортний засіб позивача був зупинений працівниками поліції після отримання інформації про відсутність у водія чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому, на її думку, зупинка транспортного засобу не була безпідставною. Представник відповідача зазначила, що у разі отримання поліцейськими інформації про можливу відсутність у водія документів, обов`язкових для участі в дорожньому русі, працівники поліції мають право зупинити транспортний засіб та перевірити відповідні документи. На її переконання, саме така ситуація мала місце у даному випадку, а тому вимога про пред`явлення страхового поліса була законною, а винесена постанова відповідає вимогам чинного законодавства. Правомірність дій працівників поліції обґрунтовує положеннями п.3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", яка передбачає можливість зупинки транспортного засобу якщо є інформація, що свідчить про причетність водія транспортного засобу до адміністративного правопорушення. У зв`язку з цим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
На підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови відповідачем до матеріалів справи долучено копію постанови серії ЕНА №7162548 від 08.05.2026, відеозаписи з портативних відеореєстраторів працівників поліції, які були безпосередньо досліджені судом під час розгляду справи.
Під час перегляду відеозаписів, наданих відповідачем, суд встановив, що після зупинки транспортного засобу працівник поліції повідомив водію причину зупинки, посилаючись на відсутність інформації щодо чинного страхового поліса в інформаційній базі МТСБУ, після чого запропонував пред`явити документи, передбачені Правилами дорожнього руху України, у тому числі страховий поліс. Із відеозапису також убачається, що між сторонами виникла дискусія щодо законності такої вимоги, після чого працівником поліції було розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці її вчинення та винесено оскаржувану постанову.
Отже, фактичні обставини справи щодо часу, місця зупинки транспортного засобу, особи водія, винесення постанови та непред`явлення страхового поліса сторонами по суті не оспорюються. Спір між сторонами зводиться до правової оцінки наявності чи відсутності законних підстав для зупинки транспортного засобу, правомірності вимоги працівника поліції про пред`явлення страхового поліса та, як наслідок, законності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП.

ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чибездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності та має сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Пункт 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.
А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).
Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.
Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. (Постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду № 127/19283/17)
Суд встановив, що 08 травня 2026 року о 22 год. 55 хв. у м. Рівне по вул. Петра Могили, 35 інспектором патрульної поліції було зупинено автомобіль MERCEDES-BENZ E 220 D, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача. Після зупинки транспортного засобу працівник поліції повідомив водію причину зупинки та вимагав пред`явити документи, передбачені пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, зокрема чинний страховий поліс. Позивач страховий поліс не пред`явив, натомість висловив незгоду із законністю зупинки транспортного засобу. За наслідками розгляду справи на місці події інспектором поліції винесено постанову серії ЕНА №7162548 від 08 травня 2026 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 425 грн. Зазначені обставини підтверджуються постановою про адміністративне правопорушення та дослідженими судом відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських. Отже, спір у цій справі зводиться до вирішення питання, чи були у працівника поліції законні підстави для зупинки транспортного засобу та вимоги про пред`явлення страхового поліса, а відтак і для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП.
Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. На підставі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
У ході розгляду справи судом досліджено письмові докази, надані сторонами, а також відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, долучені відповідачем до матеріалів справи.
З досліджених доказів суд встановив, що після зупинки транспортного засобу працівник поліції повідомив позивачу причину зупинки та висунув вимогу про пред`явлення документів, передбачених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, зокрема чинного страхового поліса. Водночас із відеозапису вбачається, що позивач страховий поліс для перевірки не пред`явив, натомість висловлював заперечення щодо законності зупинки транспортного засобу.
Отже, обставина непред`явлення позивачем на вимогу поліцейського страхового поліса підтверджується належними та допустимими доказами і сторонами фактично не заперечується. Предметом спору у даній справі є правомірність зупинки транспортного засобу та, відповідно, наявність у працівника поліції законних підстав вимагати пред`явлення такого документа і притягнути позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано покладений на нього частиною другою статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності оскаржуваної постанови. Надані відповідачем докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Суд критично оцінює обґрунтування позивача щодо незаконності зупинки транспортного засобу. Зокрема в наведених представником позивача висновках Верховного Суду у постановах по справах № 686/11314/17 та № 161/7068/16-а відповідач не зазначив причин зупинки водія та конкретної підстави для пред`явлення документів, що мало наслідком скасування судами вищої інстанції прийнятої постанови. Водночас у цій справі водію було повідомлено причину зупинки та підставу для пред`явлення документів (п.3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію), в матеріалах справи містяться відомості про результати перевірки чинності полісу внутрішнього страхування отримані представниками поліції з пошукової системи МТСБУ на момент зупинки транспортного засобу (станом на 08.05.2026) (а.с. 41-42). Також доводи позивача не спростовують встановленої судом обставини не пред`явлення ним на законну вимогу поліцейського страхового поліса, що встановлено відеозаписом та не спростовано сторонами. 
Верховний Суд у Постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 127/19283/17 наголосив, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Відтак суд вважає, що оскаржувана в межах цієї справи постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 7162548 від 08 травня 2026 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП, винесена правомірно, за формою та змістом відповідає вимогам статті 283 КУпАП, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, суд не вбачає підстав як для її скасування, так і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
З огляду на встановлені обставини справи, досліджені докази та наведені норми права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 9, 19, 20, 77, 139, 205, 241, 244, 245, 246, 286, 295, 297 КАС України, суд,
УХВАЛИВ :
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти 2 батальйону Вітряк Віталія Анатолійовича, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд Рівненської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач 1 – Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Степана Бандери, буд. 14А, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ 40108761;
Відповідач 2 – Департамент патрульної поліції Національної поліції України, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ЄДРПОУ 40108646.

Повне судове рішення складено та підписано 01 липня 2026 року.
Суддя    Ольга БАЛАЦЬКА