ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
26.06.2026	Справа № 910/3982/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи 
за позовом Козелецької окружної прокуратури (вул. Євгена Лоскота, буд.1, с. Козелець, Чернігівська обл., 17000; ідентифікаційний код 0291011421) в інтересах держави в особі 
1) Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (вул. Пантелеймонівська, буд.12, м. Чернігів, 14017; ідентифікаційний код 38053846)
2) Куликівська селищна рада (вул. Миру, буд. 67, смт. Куликівка, Чернігівська обл., 16300; ідентифікаційний код 04412432)
до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця , буд.5, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 40075815)
про стягнення 30 770,63 грн,

без виклику представників учасників справи, 

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Прокурора
До Господарського суду міста Києва звернулася Козелецька окружна прокуратура (далі за текстом - Прокуратура) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області (далі за текстом - Екоінспекція, Позивач: 1) та Куликівської селищної рада (далі за текстом - Куликівська сільрада, Позивач: 2) з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі за текстом - АТ «Укрзалізниця», Відповідач) про стягнення 30 770,63 грн шкоди завданої навколишньому природному середовищу.
В обґрунтування заявленого позову Прокурор зазначає, що під час розслідування кримінального провадження встановлено факт незаконної порубки дерев на території лісового фонду на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користування Відповідача.
Прокурор стверджує, що неналежним виконанням обов`язку постійного землекористувача щодо охорони та захисту лісових насаджень державі заподіяно шкоду у розмірі 30 770, 63 грн., що стало підставою для звернення до суду з позовом.

2. Стислий виклад позиції Відповідача 
Заперечуючи щодо поданого позову, Відповідач стверджує, що надана йому у постійне користування земельна ділянка із захисними лісонасадженнями має цільове призначення земельної ділянки: «для експлуатації та обслуговування залізниці», що не входить у поняття «ліси».
Захисні лісонасадження створені насамперед як інженерна споруда, частина складного інженерного комплексу колійного господарства залізниць, яка захищає земляне полотно від ерозії ґрунтів, залізничні колії від занесення снігом і піском під час хуртовин і вітрових стихій, від наслідків можливих аварій, зменшують шумове навантаження, вбирають шкідливі гази, пил тощо. Також комплекс лісонасаджень значно зменшує вітрові протидії руху поїздів, що дає економію енергетичних ресурсів, створює нормальні умови для праці робітників під час проведення ремонтних робіт на лінії.
При цьому, Відповідач звертає увагу суду, що при огляді працівниками захисних лісових насаджень 02.12.2021 незаконну рубку у захисних лісових насадженнях, саме Відповідачем повідомлено про злочин орган досудового розслідування шляхом направлення заяви про злочин від 06.12.2022 № ПЧЛ-5-1/621, на підставі якої і відкрито кримінальне провадження № 12022270340005996.
Так, саме по собі заподіяння шкоди лісу внаслідок настання обставин, що перелічені в частині 1 статті 86 Лісового кодексу України, однієї із яких є незаконна порубка не є достатнім свідченням про протиправну бездіяльність лісокористувача, яка зумовлює підстави для стягнення з Відповідача шкоди.
Відповідач звертає увагу суду на те, що прокурором не доведено наявність протиправної поведінки з боку Відповідача та причино-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Відповідача та шкодою, при тому, що не існує жодного нормативно-правового акту, який би мав перелік заходів, які слід вчиняти постійному лісокористувачу в частині реалізації прав та обов`язків постійного землекористувача.
Крім того, Відповідач вказує, що з протоколу огляду місця події від 24.04.2024 вбачається, що незаконна порубка нібито мала місце в захисній смузі залізниці; із заявою про злочин звернувся виробничий підрозділ «Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», а тому в силу зазначених обставин, саме АТ «Українська залізниця» є суб`єктом, якому спричинені збитки (шкода), внаслідок незаконної порубки 1 дерева породи дуб.

3. Процесуальні дії у справі 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
23.04.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.
27.04.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
З матеріалів справи вбачається, що Козелецькою окружною прокуратурою встановлено, що у провадженні Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області перебувало кримінальне провадження № 12022270340005996 від 22.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК України.
Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженні № 12022270340005996 наявний в матеріалах справи.
Установлено, що 02.12.2022 працівниками структурного (виробничого) підрозділу Бахмацької дистанції захисних лісонасаджень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» при огляді захисних лісових насаджень у с. Вересоч, Куликівської ОТГ Чернігівського району, Чернігівській області на ділянці 151 км пк 2 правої сторони колії перегону Вересоч-Вертіївка, виявлено незаконну порубку дерева породи дуб.
Із заявою про злочин від 06.12.2022 № ПЧЛ-5-1/62 до Куліковського ВП ГУНП України в Чернігівській області звернувся начальник Бахмацької дистанції захисних лісонасаджень та Інженер з охорони та захисту лісу.
Згідно Акту (виробничого) підрозділу Бахмацької дистанції захисних лісонасаджень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» огляду місця вчинення порушення лісового законодавства від 02.12.2021 встановлено факт самовільної вирубки 1-го дерева.
Під час розслідування кримінального провадження № 12022270340005996 від 22.12.2022 осіб, які вчинили незаконну порубку дерев, не встановлено. Дане кримінальне провадження постановою слідчого від 30.04.2025 закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України.
Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 08.08.2024 № 10-25-0.2-4548/2-24, земельна ділянка з координатами 51.32618, 31.78436, на якій здійснено незаконну порубку дерева, має кадастровий номер 7422781000:07:004:0001 та цільове призначення - для розміщення та експлуатацію будівель та споруд залізничного транспорту.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №468441206 земельної ділянки з кадастровим номером 7422781000:07:004:0001, площею 94,2735 га, 16.10.2018 проведено державну реєстрацію прав постійного користування зазначеної земельної ділянки за АТ «Українська залізниця» на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ373148, виданого 27.12.2007.
Враховуючи викладене, Прокурор стверджує, що Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» у відповідності до статті 17 Лісового кодексу України є постійним лісокористувачем, на якого покладено обов`язок забезпечити охорону захисних лісонасаджень на підвідомчій території, чого в свою чергу не дотримано оскільки відбулась незаконна вирубка дерев.
Посилаючись на положення пункту 1 частини 2 статті 19, пункту 5 статті 64, частини 1, 5 статті 86, пункт 5 частини 2 статті 105 та статті 107 Лісового кодексу України, Прокурор, стверджує, що Відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій Відповідачу території.
Розмір заподіяної шкоди Прокурором підтверджується висновком інженерно-екологічної експертизи від 14.02.2024 №СЕ-19/125-23/10362-ФХЕД внаслідок незаконної порубки дерева породи дуб завдано шкоди навколишньому природному середовищу на суму 30 770, 63 грн.
Вказаним висновком встановлено, що об`єктом огляду є територія захисної лісової смуги, яка розташована вздовж відведення залізниці, на 151 км пк 2 правої сторони колії перегону Вересоч-Вертіївка, у кварталі № 14 виділу № 102, Чернігівського району та області. Дана лісова ділянка відноситься до категорії захисних лісів, площею 0,1 га, віком 95 років, тобто дані лісові насадження не відносяться до територій та об`єктів природно-заповідного фонду та розташовані за межами населеного пункту. На даній території було виявлено самовільну вирубку до ступеня припинення росту ростучого дерева виду дуб звичайний із середнім діаметром.
Відповідно до наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України «Про затвердження переліків видів рослин та грибів, що заносяться до Червоної книги України (рослинний світ), та видів рослин та грибів, що виключені з Червоної книги України (рослинний світ)», дерево виду дуб звичайний, не занесено до Червоної книги України (рослинний світ).
Відповідно до наданої на дослідження документальної інформації та у відповідності до вимог чинного природоохоронного законодавства, судовим експертом проведено розрахунок розміру екологічної шкоди, завданої навколишньому природному середовищу (державі), на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу». В даному випадку застосовано Додаток 1 до такси: «Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту».
Внаслідок вирубки до ступеня припинення росту ростучого дерева виду дуб звичайний із середнім діаметром 82 см, яке зростало у захисній лісовій ділянці (смузі відведення залізниці), на 151 км пк 2 правої сторони колії перегону Вересоч-Вертіївка, Чернігівського району та області, розмір екологічної шкоди, завданої навколишньому природному середовищу (державі), складає 30 770, 63 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення, а саме: (1) протиправної поведінки особи; (2) шкоди (збитків); (3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; (4) вини особи, яка заподіяла збитки.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідно, суди, розглядаючи спори про стягнення шкоди (збитків), мають встановлювати обставини щодо наявності всіх елементів складу правопорушення у їх сукупності.
Разом з тим, у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Отже, при зверненні з позовом про стягнення шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
При цьому господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).
Відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства (лісові відносини) регулюються, зокрема, Лісовим кодексом України.
У свою чергу, правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища».
За статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (стаття 1 Лісового кодексу України).
Права та обов`язки постійних лісокористувачів визначає стаття 19 Лісового кодексу України, відповідно до якої постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.
Відповідно до статей 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Частиною 5 статті 86 Лісового кодексу України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на, зокрема постійних лісокористувачів.
Положенням про Регіональну філію «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» визначено, що предметом діяльності філії є, серед іншого, проведення робіт з лісорозведення, утворення, утримання та відновлення захисних лісонасаджень; діяльність у сфері лісівництва та лісозаготівель і надання пов`язаних із ними послуг. 
Згідно пункту 2.1 Положення про виробничий підрозділ Бахмацька дистанція захисних лісонасаджень, затвердженого наказом регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Українська залізниця» від 23.01.2017 № 017-11 (далі - Положення), основними завданнями діяльності підрозділу є створення нових та утримання раніше створених снігозахисних, вітрозахисних, огороджувальних і зелених насаджень у смузі відведення Філії, а також на інших землях залізничного транспорту.
До основних функцій підрозділу, серед інших, входить виконання вимог до охорони навколишнього природного середовища, виконання заходів щодо збереження захисних функцій лісонасаджень (пункти 3.10, 3.26 Положення).
Враховуючи заперечення Відповідача в частині цільового призначення земельної ділянки, на якій відбулась незаконна вирубка, суд зазначає, що відповідно до абзацу 1 статті 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.
Відтак, захисні лісонасадження залізниці відповідають загальному поняттю «ліс», а Відповідач є особою, яка як постійний лісокористувач має дотримуватися покладених на нього обов`язків в частин збереження та охорони дерева, яке в даному випадку передано Відповідачу у складі земельної ділянки, оскільки вік останнього становить 95 років.
Зазначеним вище також спростовуються аргументи Відповідача щодо заподіяння саме йому шкоди оскільки саме ним створювалися лісонасадження на даній території.
Відповідно до статті 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Здійснюючи аналіз вказаних вище норм права, Верховний Суд у постановах неодноразово висновував, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (див., зокрема постанови Верховного Суду від 18.05.2023 у цій справі № 914/669/22, від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, від 12.09.2024 у справі № 907/181/22, від 28.09.2023 у справі № 927/32/23, від 27.03.2018 у справі № 909/1111/16, від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18, від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17 та інші).
Отже, у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, до того ж, підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, тобто у даному випадку, здійснення незаконної порубки дерев.
Верховний Суд у постановах виходить з того, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
У розгляді даного питання суд звертається до висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 12.09.2024 у справі № 907/181/22, де вказано, що господарський суд, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, виходить з презумпції вини правопорушника.
Отже, вирішуючи спір у даній справі, суд виходить з того, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладається на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
В силу встановленого судом вище та враховуючи норми викладеного законодавства, Прокурором доведено, що невжиття посадовими особами Відповідача дій по забезпеченню збереження лісового фонду та належної охорони лісових насаджень завдало шкоду навколишньому природному середовищу у заявленому до стягненні розмірі.
При цьому, суд зазначає, що розмір такої шкоди є належним чином підтверджений долученим до позову висновком експерта, який є достатнім та належним доказом, який не спростовано стороною Відповідача.
Спростовуючи інші доводи та аргументи Відповідача, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 у справі № 920/1106/17 виснував, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 906/366/20, а також постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 909/976/17 від 09.08.2018.
При цьому, суд зазначає, що наявні визначені приписами статті 1166 Цивільного кодексу України елементи цивільного правопорушення для притягнення Відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а саме: вина та протиправна поведінка Відповідача полягає у тому, що всупереч вимог законодавства ним не виконано обов`язку щодо охорони і збереження лісового фонду, унаслідок чого відбулась незаконна порубка дерев, чим спричинено шкоду.
Що стосується доводів Відповідача про те, що участь прокурора у даному спорі не є виправданою суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно зі статтею 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.
Звертаючись до відповідного суду господарської юрисдикції із заявою про захист державних та суспільних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва, яка розглядається як один з дієвих засобів утвердження верховенства права, зміцнення законності та господарського правопорядку.
Прокурор - це особливий суб`єкт господарського процесу і його участь у господарському судочинстві зумовлена необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у виключних випадках і порядку, передбачених законом (статя 131-1 Конституції України, пункт 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).
Тобто функція представництва інтересів у господарському суді є для органів прокуратури конституційною. При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що частина 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Такі правові висновки Верховного Суду викладено у постановах від 14.02.2018 у справі № 925/1277/16, від 20.02.2018 у справі № 910/10779/17, від 13.03.2018 у справі № 911/620/17, від 04.04.2018 у справі № 910/4898/16, від 20.09.2018 у справі № 909/495/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18, від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, від 11.04.2019 у справі № 904/583/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, 18.04.2019 у справі № 906/506/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18, від 09.12.2019 у справі № 906/133/18 та ряду інших.
Статтею 13 Конституції України визначено, що природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до частини 1 статті 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться на території України, є об`єктами права власності Українського народу.
Згідно зі статтею 94 Лісового кодексу України державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, іншими органами виконавчої влади у межах повноважень, визначених законом.
Відповідно до статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 № 230, до повноважень Держекоінспекції належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо: здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від незаконних рубок; пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.
Згідно із пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).
Державна екологічна інспекція у Чернігівській області відповідно до Положення, затвердженого наказом Держекоінспекції України від 01.03.2023 № 45, в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів.
Відповідно до пункту 5 частини 2 розділу ІІ цього Положення Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів.
Частинами 9, 10 розділу ІІ Положення передбачено, що Держекоінспекція розраховує розмір збитків, шкоди, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, виступає позивачем та відповідачем у судах тощо.
Таким чином, як вказує прокурор, інтереси народу як єдиного джерела влади в Україні реалізуються, у тому числі, через органи державної влади. Наразі знищення лісових насаджень в Україні є однією з найбільш актуальних проблем. На сьогодні продовжується умисне і широкомасштабне знищення лісових ресурсів. Неконтрольоване вирубування лісів досягає критичного рівня.
Проте, всупереч вимог законів Державна екологічна інспекція у Чернігівській області як орган контролю, не вживала надані законом повноваження щодо стягнення шкоди, завданої самовільною порубкою дерев. Вказане свідчить про неналежне здійснення повноважень щодо захисту інтересів держави Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, що призводить до ненадходження коштів до бюджетів різних рівнів, внаслідок чого виникає законне право прокурора на звернення із заявою до суду з метою захисту її інтересів.
Зокрема, окружною прокуратурою листом від 02.02.2026 №50-72-385 вих-26 витребувано у Державної екологічної інспекції у Чернігівській області в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» інформацію про вжиті заходи реагування щодо усунення порушень законодавства, у тому числі щодо звернення з цих питань до суду.
Державна екологічна інспекція у Чернігівській області листом від 10.02.2026 № 09/415 повідомила окружну прокуратуру, що заходи позовного характеру щодо відшкодування шкоди, завданої незаконною порубкою дерев, не здійснювались.
Поряд з цим, вказано, що Інспекція не заперечує проти вжиття заходів представницького характеру безпосередньо прокуратурою.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду у справі № 360/4969/21, яка ґрунтується на висновках Верховного Суду у справах № 903/129/18, № 912/2385/18, № 910/11956/20, № 920/821/18, № 920/266/19, № 805/430/18-а, № 922/3025/20, факт неподання уповноваженим органом, що мав змогу захистити інтереси держави, позову, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з позовом.
Прокурор уповноважений пред`явити позов в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема в особі Держекоінспекції, у разі невиконання або неналежного виконання ним своїх повноважень, у тому числі з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору.
Також Верховний Суд послався на положення статей 5, 10 та 246 Господарського кодексу України про те, що забезпечення державою екологічної безпеки та підтримання екологічної рівноваги на території країни становить одну з конституційних основ правового господарського порядку. Держава здійснює екологічну політику, що забезпечує раціональне використання та повноцінне відтворення природних ресурсів, створення безпечних умов життєдіяльності населення. Здійснення будь-якої господарської діяльності, що загрожує життю і здоров`ю людей або становить підвищену небезпеку для довкілля, забороняється.
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (стаття 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (стаття 142 Конституції України).
Територіальним громадам міст, селищ, сіл належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Відповідно до статті 33 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Незаконна порубка мала місце у смузі захисних лісонасаджень, що розташована на території Куликівської ОТГ Чернігівського району, Чернігівській області. 
Згідно доводів Прокурора та як встановлено судом, селищною радою належних заходів щодо судового захисту порушених інтересів держави та територіальної громади, навіть після інформування окружною прокуратурою про встановлений факт порушення вимог законодавства, не вжито, про що повідомлено Прокурора листом від 12.02.2026 № 03-09/376.
За таких обставин, враховуючи звернення прокурора до компетентних органів та нездійснення позивачами захисту інтересів держави та територіальної громади у спірних правовідносинах, не звернення до суду із відповідним позовом упродовж тривалого часу, у даному випадку відповідно до статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», наявні підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення до суду цього позову в інтересах органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Куликівської селищної ради про стягнення з АТ «Укрзалізниця» заподіяної шкоди.
Зазначеним вище доводи Відповідача є спростованими, а суд дійшов висновку обґрунтованості наявності підстав для звернення прокурора, з урахуванням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статі 53 ГПК України, з даним позовом до суду.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
Підсумовуючи викладене, враховуючи доводи Прокурора та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Відповідачем не дотримано обов`язку постійного лісокористувача, що призвело до заподіяння шкоди, яка підлягає відшкодуванню в силу чого позов позов підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, Куликівська селищна рада - задовольнити.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця , буд.5, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 40075815) на користь Куликівської селищної ради (вул. Миру, буд. 67, смт. Куликівка, Чернігівська обл., 16300; ідентифікаційний код 04412432) 30 770 (тридцять тисяч сімсот сімдесят) грн 63 коп шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.
3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Гедройця , буд.5, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 40075815) на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп (отримувач Чернігівська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ - 02910114; банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ; рахунок отримувача - UA248201720343140001000006008).
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 26.06.2026 

Суддя Антон ПУКАС