ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1168/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Цибульської К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом керівника Криворізької центральної окружної прокуратури, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.  
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопрайд-КР", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл. 
про скасування державної реєстрації 

Представники:
прокурор: Рембецький В.Ю., посвідчення, прокурор;
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився. 
СУТЬ СПОРУ:
Керівник Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопрайд-КР", в якому просить суд: скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна – комплекс нежитлових будівель та споруд, що складається з: нежитлова будівля А-1, загальною площею 318,2 м.кв., нежитлова будівля Б-1, загальною площею 27,5 м.кв., майданчик І, огорожа №1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2859256912060.
Судові витрати по сплаті судового збору прокурор просить покласти на відповідача. 
В обґрунтування позову прокурор вказує на те, що 04.01.2024 за Савельєвою Світланою Вікторівною зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель та споруд, якого фактично не існує, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34Г на підставі договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель та споруд від 12.04.2006, зареєстрований в реєстрі за № 933, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною А.В. На вищевказаному договорі купівлі-продажу міститься підпис нібито нотаріуса Рогожиної А.В., а також відбиток печатки цього ж нотаріуса.
Відповідно до листа Міністерства юстиції України №113295/129877-7-25/37.4 від 08.08.2025 наказом Міністерства юстиції України від 31.03.2006 №30/5 свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Рогожиній А.В. анульовано.
Тому приватний нотаріус Рогожина А.В. не могла посвідчити договір купівлі-продажу 12.04.2006, оскільки станом на момент його укладення її свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю вже було анульовано.
Крім цього, листом № 738 від 17.07.2025 КП “Криворізьке РБТІ” ДОР повідомило, що в архіві КП “Криворізьке РБТІ” ДОР відсутні будь-які відомості за вказаною адресою. Тому відсутність у органів БТІ запитуваної реєстраційної (архівної) справи свідчить про те, що такої справи заведено взагалі не було.
Відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” (в редакції чинній станом на 2006 рік) органи БТІ були єдиним органом, що проводили реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Вищевказане, на думку прокурора, свідчить про те, що запис про державну реєстрацію права власності на зазначене майно за Савельєвою Світланою Вікторівною здійснено на підставі підроблених документів.
Крім того, Савєльєвою С.В. після проведеної 04.01.2024 державної реєстрації права власності, відповідно до акту прийому-передачі від 06.03.2024 передано неіснуючий комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 до статутного капіталу ТОВ "Автопрайд-КР", в результаті чого розмір її частки в статутному капіталі збільшився до 96,8%.
Прокуратурою спрямовано запит № 59-7095вих-25 від 29.07.2025 до відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо надання інформації про наявність дозвільних документів за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Радієвського, 34 Г. Так, у своєму листі №12/26-19/302 від 01.08.2025 останній повідомив, що документи, які дають право на виконання будівельних робіт відділом не реєструвалися та у відділі відсутні.
Також, прокуратурою зроблено запит № 59-7094витх-25 від 29.07.2025 до Державної інспекції архітектури та містобудування України щодо наявності дозвільних документів на будівництво нерухомого майна (комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34Г).
У листі № 4766/03/18-25 від 05.08.2025, Державною інспекцією архітектури та містобудування України повідомлено, що в розпорядженні ДІАМ документів за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Радієвського, 34 Г, не виявлено.
Також, прокурор звертає увагу на те, що земельна ділянка площею 0,2280 га під вказаним нерухомим майном не сформована та не відведена відповідачу у власність або користування, а в силу вимогу ст. 83 Земельного кодексу України така земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади та відноситься до комунальної форми власності.
В свою чергу, у квітні 2025 року ТОВ "Автопрайд-КР" зверталося до Криворізької міської ради для відведення земельної ділянки у користування, однак рішенням Криворізької міської ради №3783 від 27.06.2025 відмовлено ТОВ "Автопрайд-КР" у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування для розміщення комплексу нежитлових будівель та споруд. Однією з причин відмови у відведенні земельної ділянки було фактична відсутність нерухомого майна на земельній ділянці, яку ТОВ "Автопрайд-КР" хотіло отримати у користування без проведення земельних торгів.
Про фактичну відсутність будівлі на земельній ділянці також зазначено у листі виконкому Саксаганської районної у місті ради №10/02.2.01-18-5153 від 17.10.2025 та листі юридичного управління виконкому Криворізької міської ради №12-54681/20/1386 від 17.12.2025.
Також, листом №10/02.2.01-18-5153 від 17.10.2025 виконком Саксаганської районної у місті ради повідомив, що рішення про присвоєння вказаної адреси не приймалося.
Таким чином, нерухомого майна за адресою м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34Г фактично не існує.
Встановлення вищевказаних обставин зумовило необхідність звернення прокуратурою з позовною заявою в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, спрямованих на відновлення її порушених інтересів.

Разом із позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Автопрайд-КР" (код ЄДРПОУ 45323332) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо нерухомого майна, що є предметом позову, а саме, а саме:
комплекс нежитлових будівель та споруд, що складається з: нежитлова будівля А-1, загальною площею 318,2 м.кв., нежитлова будівля Б-1, загальною площею 27,5 м.кв., майданчик І, огорожа №1, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34Г (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2859256912060).
Ухвалою суду від 12.03.2026 заяву керівника Криворізької центральної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради про забезпечення позову призначено до розгляду в засіданні на 24.03.2026.

Ухвалою господарського суду від 16.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 07.04.2026. 

20.03.2026 від позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи без участі представника.

Ухвалою суду від 24.03.2026 заяву керівника Криворізької центральної окружної прокуратури – задоволено повністю.
Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Автопрайд-КР" (50008, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Радієвського Генерала, буд. 34-Г, код ЄДРПОУ 45323332) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо нерухомого майна, що є предметом позову, а саме: комплекс нежитлових будівель та споруд, що складається з: нежитлова будівля А-1, загальною площею 318,2 м.кв., нежитлова будівля Б-1, загальною площею 27,5 м.кв., майданчик І, огорожа №1, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34Г (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2859256912060).

07.04.2026 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Рудь І.А. на лікарняному.
Після усунення вказаних обставин (перебування головуючого судді на лікарняному), господарський суд вважає за необхідне призначити розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 13.04.2026 підготовче засідання призначено на 05.05.2026.

У підготовче засідання 05.05.2026 позивач та відповідач явку повноважених представників не забезпечили, про розгляд справи повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні прокурор не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. 

Ухвалою суду від 05.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті в засіданні на 25.06.2026.

У судове засідання 25.06.2026 позивач та відповідач явку повноважних представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.
Про розгляд справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи ухвали, повернуті до суду Укрпоштою.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами без участі представників позивача та відповідача.

У судовому засіданні 25.06.2026 прокурор підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено скорочене рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, - 

ВСТАНОВИВ:
Предметом доказування у даній справі є наявність/відсутність підстав для скасування державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого, шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2859256912060.

Звертаючись з даним позовом прокурор вказує на те, що 04.01.2024 за Савельєвою Світланою Вікторівною зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель та споруд, якого фактично не існує, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34Г на підставі договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель та споруд від 12.04.2006, зареєстрований в реєстрі за № 933, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною А.В. 
На вищевказаному договорі купівлі-продажу міститься підпис нібито нотаріуса Рогожиної А.В., а також відбиток печатки цього ж нотаріуса.
Відповідно до листа Міністерства юстиції України №113295/129877-7-25/37.4 від 08.08.2025 наказом Міністерства юстиції України від 31.03.2006 №30/5 свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Рогожиній А.В. анульовано.
Тому приватний нотаріус Рогожина А.В. не могла посвідчити договір купівлі-продажу 12.04.2006, оскільки станом на момент його укладення її свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю вже було анульовано.
Крім цього, листом № 738 від 17.07.2025 КП “Криворізьке РБТІ” ДОР повідомило, що в архіві КП “Криворізьке РБТІ” ДОР відсутні будь-які відомості за вказаною адресою. Тому відсутність у органів БТІ запитуваної реєстраційної (архівної) справи свідчить про те, що такої справи заведено взагалі не було.
Відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” (в редакції чинній станом на 2006 рік) органи БТІ були єдиним органом, що проводили реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Вищевказане, на думку прокурора, свідчить про те, що запис про державну реєстрацію права власності на зазначене майно за Савельєвою Світланою Вікторівною здійснено на підставі підроблених документів.
Крім того, Савєльєвою С.В. після проведеної 04.01.2024 державної реєстрації права власності, відповідно до акту прийому-передачі від 06.03.2024 передано неіснуючий комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 до статутного капіталу ТОВ "Автопрайд-КР", в результаті чого розмір її частки в статутному капіталі збільшився до 96,8%.
Прокуратурою спрямовано запит № 59-7095вих-25 від 29.07.2025 до відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо надання інформації про наявність дозвільних документів за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Радієвського, 34 Г. 
Так, у своєму листі №12/26-19/302 від 01.08.2025 останній повідомив, що документи, які дають право на виконання будівельних робіт відділом не реєструвалися та у відділі відсутні.
Також, прокуратурою зроблено запит № 59-7094витх-25 від 29.07.2025 до Державної інспекції архітектури та містобудування України щодо наявності дозвільних документів на будівництво нерухомого майна (комплекс нежитлових будівель та споруд за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34Г).
У листі № 4766/03/18-25 від 05.08.2025, Державною інспекцією архітектури та містобудування України повідомлено, що в розпорядженні ДІАМ документів за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Радієвського, 34 Г, не виявлено.
Також, прокурор звертає увагу на те, що земельна ділянка площею 0,2280 га під вказаним нерухомим майном не сформована та не відведена відповідачу у власність або користування, а в силу вимогу ст. 83 Земельного кодексу України така земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади та відноситься до комунальної форми власності.
В свою чергу, у квітні 2025 року ТОВ "Автопрайд-КР" зверталося до Криворізької міської ради для відведення земельної ділянки у користування, однак рішенням Криворізької міської ради №3783 від 27.06.2025 відмовлено ТОВ "Автопрайд-КР" у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування для розміщення комплексу нежитлових будівель та споруд. Однією з причин відмови у відведенні земельної ділянки було фактична відсутність нерухомого майна на земельній ділянці, яку ТОВ "Автопрайд-КР" хотіло отримати у користування без проведення земельних торгів.
Про фактичну відсутність будівлі на земельній ділянці також зазначено у листі виконкому Саксаганської районної у місті ради №10/02.2.01-18-5153 від 17.10.2025 та листі юридичного управління виконкому Криворізької міської ради №12-54681/20/1386 від 17.12.2025.
Також, листом №10/02.2.01-18-5153 від 17.10.2025 виконком Саксаганської районної у місті ради повідомив, що рішення про присвоєння вказаної адреси не приймалося.
Таким чином, нерухомого майна за адресою м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34Г фактично не існує.
Встановлення вищевказаних обставин зумовило необхідність звернення прокуратурою з позовною заявою в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, спрямованих на відновлення її порушених інтересів.
Вказане і стало причиною виникнення спору. 

Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови
Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).
Розглядаючи питання обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави у суді, Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме, подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.02.2019 у справі № 915/20/18 викладено правову позицію про те, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
З огляду на викладене у прокурора виникло не тільки право, але й обов`язок відреагувати на існуючий факт порушення інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду із цим позовом.
За змістом ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Передумовою участі органів та осіб, передбачених ст. 53 ГПК України, у господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення в цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у ст. 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь у процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.
Під час визначення вказаного елемента підлягає з`ясуванню питання наявності уповноваженого органу та вжиття ним заходів із захисту порушених інтересів.
Так, ст. 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.
Статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.
За змістом ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної політики та гарантії місцевого самоврядування.
Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до компетенції рад належать питання щодо регулювання земельних відносин відповідно до закону.
Повноваження сільських, селищних, районних, міських, обласних рад та їх виконавчих органів визначені ст. ст. 8-12 ЗК України (розпорядження землями, передача земельних ділянок у власність громадянам та юридичним особам, надання земельних ділянок у користування, вилучення земельних ділянок, викуп земельних ділянок для суспільних потреб, організація землеустрою тощо). Про аналогічні повноваження органів виконавчої влади в галузі земельних відносин вказано у главі 3 ЗК України.
З аналізу згаданих норм законодавства вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування та наділення повноваженнями діяти від імені територіальної громади відповідних рад.
Таким органом у спірних правовідносинах є Криворізька міська рада.
З огляду на викладене суб`єкт владних повноважень, який діє в інтересах територіальної громади як власника майна, повинен вчиняти щодо нього будь-які дії, виходячи з волі та волевиявлення власника, у межах і спосіб волевиявлення, що характеризують добросовісність набуття права власності (володіння, користування, розпорядження).
Отже, територіальна громада міста Кривий Ріг як власник земельних ділянок комунальної форми власності делегувала Криворізькій міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (територіальної громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, визначених законом.
Однак як Юридичне управління Виконкому Криворізької міської ради листом №12-54681/20/1386 від 17.12.2025 повідомило, що не має необхідних документів для звернення до суду з позовом про скасування права власності. Тобто орган, який повинен захищати інтереси територіальної громади та ефективно розпоряджатися земельними ділянками комунальної форми власності, самостійно не може захистити інтереси територіальної громади.
Таким чином, Криворізька міська рада позбавлена можливості самостійно захистити інтереси держави в особі територіальної громади міста Кривого Рогу шляхом звернення до суду із відповідним позовом через відсутність необхідних документів.
У постанові від 10.08.2021 у справі №923/833/20 Касаційним господарським судом наголошено, що суд, встановлюючи підстави представництва прокурора, повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази щодо обставин, які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.
Варто зазначити, що дійсно інтереси держави повинні захищати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, у тому числі шляхом подання відповідних позовних заяв, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Проте для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Наведена правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №9 12/2385/18, постановах Верховного Суду від 10.08.2021 по справі № 923/833/20, від 20.07.2021 у справі №908/2153/20.
Розглядаючи питання обґрунтування прокурором підстав представництва інтересів держави у суді, Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та в постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 904/71/19, від 14.01.2021 у справі № 911/1137/19, від 13.01.2021 у справі № 918/388/19, від 12.01.2021 у справі № 922/526/19, від 10.08.2021 у справі № 923/833/20, від 20.07.2021 у справі № 908/2153/20, наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 наведено правовий висновок, зокрема, про те, що: 1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо: орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси; орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;
2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо: відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд проголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Крім того, є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».
Таким чином, зазначене свідчить про нездійснення уповноваженим органом захисту порушених інтересів держави в передбаченому законом порядку. Враховуючи, що вказані інтереси до цього часу залишаються незахищеними, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Дніпровської міської ради.
Позовні вимоги прокурора в інтересах держави у даній справі не порушують ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод з огляду на наступне.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.112000, «Булвес АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання поновлення інтересів держави у даних правовідносинах, полягають у забезпеченні правомірного режиму платного користування комунальними землями та належної реєстрації такого права, дотримання основ державної діяльності у сфері економічних, організаційно-правових заходів щодо ефективного використання основного багатства країни - землі, забезпечення рівності усіх перед законом, у тому числі в частині дотримання порядку набуття у користування земельних ділянок комунальної власності, поновлення прав територіальної громади та припинення безоплатного використання і незаконного збагачення окремих суб`єктів господарювання.
Слід наголосити, що з огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Отже, прокурором належним чином обґрунтовано та доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Криворізької міської ради у порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Дотримання прокурором порядку представництва інтересів держави в суді.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (п. 2 ч. 5 ст. 53 ГПК України).
За положеннями ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави; нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.
Так, першим із вказаних елементів є порушення або загроза порушення інтересів держави.
Ключовим для застосування норм ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та визначення згаданого елемента є поняття «інтерес держави».
У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Згідно з п. 2 Рекомендації Reс (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі «Менчинська проти Росії», заява № 42454/02, п. 35).
Згідно із частиною третьою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до правових висновків, зроблених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, «знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим.
Так, власник землі у цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином, і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі» (пункт 84 постанови).
Таким чином, в результаті незаконної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Радієвського, 34Г, відповідач може самочинно збудувати об`єкт нерухомості без введення його в експлуатацію, оскільки реєстрацію права власності на нього вже проведено. В подальшому відповідач отримає право на відведення у користування або власність земельної ділянки площею 0,2280 га комунальної форми власності в обхід земельних торгів.
У даному випадку прокурор звертається із даним позовом до суду для припинення вказаних порушень законодавства та попередити вибуття із користування територіальної громади земельної ділянки площею 0,2280 га без проведення земельних торгів.
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес.
За приписами Конституції України земля, яка знаходиться в межах території України, є об`єктом права власності Українського народу.
Від імені Українського народу, відповідно до ч. 1 ст. 13 Основного Закону, права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України та законами України. Ураховуючи те, що земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування реалізують права власника від імені народу, в тому числі тоді, коли приймають рішення про розпорядження землями державної чи комунальної власності, правовідносини, пов`язані з використанням земель державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес.
Можливе вибуття із користування територіальної громади земельної ділянки поза процедурою земельних торгів під майно, якого фактично не існує, провокує інших осіб вдаватися до порушення законодавства для отримання бажаних земельних ділянок без конкуренції. Також це призведе до визначення орендної плати у меншому розмірі, ніж могла бути за результатами аукціону, що позбавляє територіальну громаду права на ефективне розпорядження своїми земельними ділянками.
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання надання у користування земельних ділянок комунальної власності та дотримання конституційного принципу рівності усіх перед Законом.
Другим елементом, який становить невід`ємну частину підстав представництва прокурором інтересів держави, є нездійснення чи неналежне здійснення захисту порушених інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також його відсутність.
Отже, при визначенні вказаного елемента підлягає з`ясуванню питання наявності уповноваженого органу та вжиття ним заходів із захисту порушених інтересів.
Згідно із ч. 2 ст. 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. 
Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.
Таким чином, з огляду на зазначену норму закону, прокурор може заявити в інтересах держави позов, який виражається в інтересах частини українського народу - членів територіальної громади, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган місцевого самоврядування, хоча він, цей орган, навпаки, покликаний ці інтереси захищати.
Такий підхід узгоджується з Європейською хартією місцевого самоврядування 1985 року (ратифікована Законом України від 15 липня 1997 року № 452/97-ВР), яка передбачає, що органи місцевого самоврядування при вирішенні відповідної частини публічних (суспільних) справ (public affairs) діють під власну відповідальність в інтересах місцевого населення й у правовій системі держав- учасниць, зокрема у сфері адміністративного контролю за органами самоврядування, має забезпечуватись співмірність (баланс) між заходами контролю та важливістю інтересів, які контролюючий орган має намір захищати (ст.ст. 3, 8).
Крім того, з урахуванням ст.ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно- територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.
Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України (ст. 140 Конституції України).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів.
Положення статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів.
До повноважень міських рад у галузі земельних відносин згідно зі ст.ст. 12, 83, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.
Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Криворізька міська рада, як розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території міста Кривого Рогу, суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території міста Кривого Рогу, та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав.
Враховуючи наведені положення законодавства та висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд прийшов до висновку, що у прокурора наявні передбачені законом підстави для звернення до суду в інтересах держави.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення прокурора, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).
Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (частина перша статті182 ЦК України).
При цьому згідно з висновками Верховного Суду державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.
Пунктом першим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) та частиною четвертою статті 15 вказаного Закону (в редакції станом на момент внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (стаття 22 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Статтею 24 Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження.
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
З огляду на викладене, державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Генерала Радієвського, 34Г, порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції з 26.07.2022, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом першим частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом першим частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.
Крім того, суд зазначає про те, що навіть у випадку якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову.
Вказана позиція також викладена в постановах Великої Палати Верховного суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 22.08.2018 № 925/1265/16, від 04.08.2018 у справі № 915/127/18.
Таким чином, статтею 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» допускаються такі окремі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи, які не є негаторним позовом: 1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) скасування державної реєстрації прав, тоді як правовими наслідками застосування таких способів захисту є припинення речового права, зареєстрованого за останнім набувачем на підставі скасованого судом незаконного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, та подальше повернення відповідних речових прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, скасованої в судовому порядку, тобто на користь попереднього набувача речового права, якщо останній звісно раніше реєстрував за собою відповідне речове право.
Аналогічний висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2025 у справі №904/6886/23, від 22.07.2025 у справі №914/1132/23.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 22.07.2025 у справі №914/1132/23 вказав на помилковість висновку суду апеляційної інстанції щодо неналежного способу захисту, обраного міською радою у вигляді скасування державної реєстрації права приватної власності на будівлю. Верховний Суд у вказаній постанові вказав, що зазначений висновок апеляційного суду суперечить викладеному в постанові від 20.06.2023 у справі №633/408/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимоги про скасування державної реєстрації речового права за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди.
Також, необхідно зазначити, що відповідно до положень ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України діє принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.
За висновками, викладеними у пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.
Судом встановлено, що державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та у подальшому за ТОВ «Автопрайд КР», яке ніколи не будувалась та фактично відсутня за адресою і по теперішній час, проведено на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Однак, зважаючи на це, засновниками ТОВ «Автопрайд КР» вжито заходів щодо перереєстрації цього майна на ТОВ з метою унеможливлення подальшого повновлення інтересів територіальної громади, легалізації майна та одержання земельної ділянки під фактично неіснуюче нерухоме майно.
З урахуванням викладеного, з метою усунення перешкод Криворізькій міській раді у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, вбачаються підстави для скасування державної реєстрації права приватної власності ТОВ «Автопрайд КР» на нерухоме майно: комплекс нежитлових будівель та споруд, що складається з: нежитлова будівля А-1, загальною площею 318,2 м.кв., нежитлова будівля Б-1, загальною площею 27,5 м.кв., майданчик І, огорожа №1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2859256912060.

Таким чином, вимоги прокурора про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна – комплекс нежитлових будівель та споруд, що складається з: нежитлова будівля А-1, загальною площею 318,2 м.кв., нежитлова будівля Б-1, загальною площею 27,5 м.кв., майданчик І, огорожа №1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2859256912060, підлягають задоволенню. 
Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).
З урахуванням викладеного, докази надані прокурором є більш вірогідними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 185, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна – комплекс нежитлових будівель та споруд, що складається з: нежитлова будівля А-1, загальною площею 318,2 м.кв., нежитлова будівля Б-1, загальною площею 27,5 м.кв., майданчик І, огорожа №1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2859256912060.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопрайд-КР" (5008, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Радієвського Генерала, буд. 34-Г, код ЄДРПОУ 45323332) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 38, ідентифікаційний код 02909938) судовий збір у розмірі 2 662 грн 40 коп. 
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено 06.07.2026.

Суддя І.А. Рудь