РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/5704/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в зійснені перерахунко пенсії по особовому рахунку № НОМЕР_1 від 14.11.2025, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії по особовому рахунку № НОМЕР_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області протиправно відмовлено їй у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки відповідачем не враховано, що під час навчання у Бродівському педагогічному училищі Львівської області її постійним місцем проживання залишалося село Яринівка Сарненського району Рівненської області, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення, а перебування за місцем навчання мало тимчасовий характер. Позивачка вважає, що станом на 01.01.1993 вона мала необхідний період проживання у відповідній зоні радіоактивного забруднення та достатній страховий стаж для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою від 02.04.2026 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.
Відповідачі надали до суду відзиви на позовну заяву, згідно змісту яких вказали, що у спірних правовідносинах діяли в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Позивач надав до суду відповідь на відзив згідно змісту якої просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи та з 2013 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України і отримує пенсію по інвалідності. У зв`язку з досягненням відповідного віку та наявністю необхідного страхового стажу у розмірі 30 років позивачка вважає, що набула право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Позивачка має статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, категорії 3, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 16.12.1993.
Як стверджує позивачка, до 23.01.2006 вона постійно проживала у селі Яринівка Сарненського району Рівненської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення серед територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а з 23.01.2006 постійно проживає у місті Сарни Рівненської області.
Позивачка звернулася до Відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.11.2025 по особовому рахунку № НОМЕР_1 позивачці відмовлено у переведенні на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного трирічного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом, вважаючи відмову відповідача протиправною.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 01.01.1986 по 23.01.2006 постійно проживала у селі Яринівка Сарненського району Рівненської області. Разом з тим, у період з 01.09.1986 по 01.07.1990 навчалася у Бродівському педагогічному училищі Львівської області. Позивачка вказує, що під час навчання її постійним місцем проживання залишалося село Яринівка, а перебування за місцем навчання мало тимчасовий характер. Крім того, під час зимових та літніх канікул вона поверталася та перебувала за місцем постійного проживання у селі Яринівка.
На підтвердження своєї правової позиції позивачка посилається на постанову Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №572/456/17, у якій зазначено, що при вирішенні питання щодо наявності права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» необхідним є встановлення факту постійного проживання або постійної роботи особи у відповідній зоні радіоактивного забруднення, а проживання особи за місцем навчання є тимчасовим.
Позивачка зазначає, що станом на 01.01.1993 вона мала необхідний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, що дає їй право на зниження пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Крім того, позивачка вказує, що посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи є єдиним документом, який підтверджує статус особи та надає право на користування пільгами, встановленими зазначеним Законом, у тому числі щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. При цьому різного роду довідки щодо проживання, роботи або навчання є лише підставами для визначення відповідного статусу. На підтвердження зазначеного позивачка посилається на правову позицію, викладену в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.05.2014 у справі №К/800/16793/14.
У зв`язку із наведеним позивачка просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.11.2025 про відмову у переведенні на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, а також зобов`язати відповідача здійснити переведення позивачки з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачка звернулася до суду з даним позовом, вважаючи відмову відповідача протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-ІV.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796-XII.
Згідно зі статтею 49 Закону №796-XI, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-ІV і цього Закону. Згідно з п.13 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.
Отже, період проживання та/або праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, далі - Порядок №22-1).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно з абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).
Відповідно до статті 15 Закону №796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи та з 2013 року отримує пенсію по інвалідності. Також позивачка має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 16.12.1993.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка до 23.01.2006 постійно проживала у селі Яринівка Сарненського району Рівненської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. На підтвердження вказаних обставин позивачкою подано довідку про період проживання на території адміністративно-територіальної одиниці від 03.11.2026 №13/06-479, видану Ремчицьким старостинським округом №6 виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області.
Разом з тим, у період з 01.09.1986 по 01.07.1990 позивачка навчалася у Бродівському педагогічному училищі Львівської області, що стало підставою для висновку відповідача про відсутність у неї необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 та, як наслідок, відмови у переведенні на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Оцінюючи спірні правовідносини, суд виходить із того, що визначальним для набуття права на пенсію зі зниженням пенсійного віку є факт постійного проживання особи у відповідній зоні радіоактивного забруднення, а не формальне перебування особи у іншому населеному пункті у зв`язку із навчанням.
Матеріалами справи підтверджується, що місцем постійного проживання позивачки залишалося село Яринівка Сарненського району Рівненської області, де вона проживала до 23.01.2006, а під час навчання у Бродівському педагогічному училищі перебувала за місцем навчання тимчасово. При цьому позивачка під час зимових та літніх канікул поверталася до місця свого постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.06.2020 у справі №572/456/17, відповідно до якої проживання особи за місцем навчання має тимчасовий характер та саме по собі не свідчить про зміну її постійного місця проживання. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22.
Крім того, суд враховує, що посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи є документом, який підтверджує відповідний статус особи та надає право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, у тому числі щодо пенсійного забезпечення.
Таким чином, наявними у справі доказами підтверджується, що станом на 01.01.1993 позивачка мала необхідний період постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, а також достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.11.2025 про відмову у переведенні позивачки з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку є необґрунтованим, прийнятим без належної оцінки поданих доказів та таким, що порушує право позивачки на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Таким чином в ході судового розгляду цієї справи суд встановив, що позивач досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV з урахуванням зменшення, проживав необхідну кількість років в зоні гарантованого добровільного відселення та має достатню кількість страхового стажу для призначення (переведення) пенсії відповідно до Закону №796-ХІІ, а тому суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачу правомірно відмовлено в перерахунку пенсії за віком зі зниженням пенсії віку, оскільки у позивача відсутній необхідний період проживання.
Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи і наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурними підрозділами визначено ГУ ПФУ в Херсонській області, рішеннями яких позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Херсонській області, оскільки саме ГУ ПФУ в Херсонській області прийнято відповідне рішення про відмову в призначенні даного виду пенсії позивачу за результатами повторного розгляду його заяви про призначення/перерахунок пенсії.
Суд також враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу, призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
За правилами пункту 4.10. розділу IV Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін), після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії. З аналізу вказаних вище положень випливає, що після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто, територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця перебування особи для здійснення виплати такої пенсії. Тобто, нарахування та виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання (реєстрації)/перебування особи.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 від 14.11.2025.
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 15 травня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, буд. 6,м. Херсон,Херсонська обл.,70036, ЄДРПОУ/РНОКПП 21295057) 

Суддя       Н.В. Друзенко