ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2026 року
м. Київ

справа № 752/20726/24

провадження № 61-9174св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Хомичем Іваном Олександровичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року у складі судді Слободянюк А. В. та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2025 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1) про визнання протиправними дій, зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку.

Позовна заява мотивована тим, що він працював на підприємстві ІНФОРМАЦІЯ_1з 01 жовтня 2014 року до 17 грудня 2018 року на посаді начальника режимно-секретного відділу та на посаді заступника директора - з 18 грудня 2018 року до 15 липня 2024 року.
Вказував, що 15 травня 2024 року його було попереджено про можливе наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників ІНФОРМАЦІЯ_1.
Наказом відповідача від 10 липня 2024 року № 87-ос його було звільнено з роботи з 15 липня 2024 року з посади заступника директора згідно з пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та було передбачено виплату грошової компенсації за невикористані дні відпусток, виплату вихідної допомоги у розмірі шести середніх місячних заробітків.
Зазначав, що при звільненні йому не було нараховано та виплачено надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01 березня 2022 року до 08 травня 2024 року.
Вважав, що відповідачем було порушено законодавство щодо компенсації у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці. Зокрема, йому, як працівнику режимно-секретного органу підприємства, який постійно працював в умовах режимних обмежень була встановлена та виплачувалась надбавка за роботу в умовах режимних обмежень до посадового окладу у розмірі 30% до 01 березня 2022 року та з 09 травня 2024 року до дня звільнення. Натомість, при звільненні відповідачем не було виплачено останньому надбавку за роботу в умовах режимних обмежень до посадового окладу у розмірі 30 % за період з 01 березня 2022 року до 08 травня 2024 року.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати йому надбавок за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01 березня 2022 року до 08 травня 2024 року у розмірі 30 % від посадового окладу відповідно до статті 30 Закону України «Про державну таємницю» та Положення про види, розмір і порядок надання компенсації громадянами у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 (далі - Положення № 414);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити йому надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 01 березня 2022 року до 08 травня 2024 року у розмірі 30 % від посадового окладу відповідно до статті 30 Закону України Про державну таємницю» та Положення № 414.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 
2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що враховуючи положення статті 64 Конституції України, статей 1, 11 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення з 01 березня 2022 року нарахування та виплати позивачу надбавок до посадового окладу було правомірним й могло бути застосованим в умовах воєнного або надзвичайного стану.
При цьому, позивач не оскаржував до суду розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 квітня 2022 року «Про призупинення нарахувань та додаткових виплат передбачених колективним договором ІНФОРМАЦІЯ_1.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 

У касаційній скарзі, поданій у липні 2025 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Хомич І. О., посилаючись 
на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 17 червня 2025 року й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про правомірність призупинення з 01 березня 2022 року нарахування та виплати  ОСОБА_1  надбавок до посадового окладу, з посиланням на статтю 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки вказана норма права надає роботодавцю право зупиняти дію виключно положень колективного договору, у той час, як надбавка за роботу в умовах режимних обмежень передбачена нормами Закону України Про державну таємницю» та Положення № 414.
Також вважає, що неоскарження розпорядження відповідача про призупинення виплати надбавки у формі окремої позовної вимоги, не впливає на вирішення цієї справи та не обмежує суд у можливості зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому надбавку за роботу в умовах режимних обмежень. Крім того, однією з позовних вимог було визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати йому цієї надбавки.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує про те, що викладені в ній доводи є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Крім того, вважає, що позивач значно пропустив тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Просить залишити без змін оскаржувані судові рішення, а касаційну скаргу - без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 

26 серпня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З огляду на лист Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування (СБУ) від 15 серпня 2014 року № 10098, було погоджено призначення ОСОБА_1 на посаду начальника режимно-секретного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 вересня 2014 року № 40-ОС ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника режимно-секретного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 грудня 2018 року № 56-ОС ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18 грудня 2018 року.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 лютого 2019 року № 8 створено на правах окремого структурного підрозділу, режимно-секретний орган (надалі - РСО).
Пунктом 2 цього наказу визначено, що до складу РСО ІНФОРМАЦІЯ_1 включено заступника директора, на якого покладаються обов`язки та права керівника РСО; режимно-секретний відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 у складі двох посадових осіб, зокрема, начальника режимно-секретного відділу та заступника начальника режимно-секретного відділу.
Пунктом 3 наказу від 14 лютого 2019 року № 8 затверджено нормативні документи, що регламентують діяльність РСО підприємства i визначають обов`язки та права посадових осіб, які входять до його складу, а саме: Положення про РСО ІНФОРМАЦІЯ_1; Положення про режимно-секретний відділ ІНФОРМАЦІЯ_1; Посадову інструкцію заступника директора підприємства (з питань режиму), на якого покладаються обов`язки та права керівника РСО ІНФОРМАЦІЯ_1; Посадову інструкцію начальника режимно-секретного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1.
У пункті 4 вказаного наказу передбачено, що ОСОБА_1 - заступнику директора підприємства (з питань режиму), на якого покладаються обов`язки та права керівника РСО ІНФОРМАЦІЯ_1, наказано під час виконання функціональних обов`язків керуватися вимогами законодавства про державну таємницю.

Пунктом 3.8. колективного договору, схваленого Загальними зборами Трудового колективу ІНФОРМАЦІЯ_1 протоколом 1-з від 08 лютого 2021 року, передбачено, що на підприємстві запроваджуються додаткові виплати, у тому числі надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (пункт 3.8.7 колективного договору), яка виплачується працівникам щомісячно пропорційно до відпрацьованого часу. Види, розміри і порядок виплат надбавки регулюються чинним законодавством України у сфері охорони державної таємниці.

24 травня 2021 року був виданий наказ підприємства № 63-П, яким з 01 червня 2021 року встановлено надбавки до посадових окладів у розмірі 30 % за роботу в умовах режимних обмежень працівникам РСО ІНФОРМАЦІЯ_1, у тому числі і заступнику директора ІНФОРМАЦІЯ_1 (з питань режиму) ОСОБА_1 , на якого покладаються обов`язки і права керівника режимно-секретного відділу. Серед підстав для встановлення вказаних надбавок у наказі зазначено наказ від 24 травня 2021 року № 12 ДСК - РСВ «Щодо надання доступу до державної таємниці ОСОБА_1 ».

Розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 квітня 2022 року № 5-Р «Про призупинення нарахувань та додаткових виплат передбачених колективним договором ІНФОРМАЦІЯ_1 на період дії воєнного стану» призупинено з 01 березня 2022 року щомісячні нарахування та додаткові виплати працівникам ІНФОРМАЦІЯ_1, передбачені пунктом 3.8. колективного договору ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 квітня 2021 року.
У розпорядженні вказано, що воно діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 квітня 2023 року № 13-ТВО на позивача, як заступника директора (з питань режиму), з 24 квітня 2023 року додатково покладено тимчасове виконання прав та обов`язків начальника режимно-секретного відділу. Дія цього наказу була припинена наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05 червня 2024 року № 65-ТВО.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09 травня 2024 року № 44-П, з посиланням на Положення № 414, заступнику директора ОСОБА_1 встановлено надбавку до посадового окладу у розмірі 30% як працівнику режимно-секретного органу підприємства, який постійно працює в умовах режимних обмежень.

15 травня 2024 року ОСОБА_1 , як заступника директора, попереджено про звільнення з посади з 15 липня 2024 року, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, запропоновано перевестися на посаду начальника відділу режимно-секретного відділу.

У заяві від 04 червня 2024 року ОСОБА_1 вказував, що не погоджується на переведення, просив припинити дію трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а також просив здійснити йому усі виплати, передбачені законодавством.

Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 липня 2024 року № 87-ос ОСОБА_1 звільнено з роботи з 15 липня 2024 року з посади заступника директора, вирішено виплатити компенсацію за невикористані дні відпусток, виплатити вихідну допомогу у розмірі шести середніх місячних заробітків.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 174/780/16-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник також вказує неправильне застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Хомича І. О., підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається із основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу. Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до частин першої, другої статті 8, статті 13 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Положеннями статті 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про державну таємницю» в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, з метою розроблення та здійснення заходів щодо забезпечення режиму секретності, постійного контролю за їх додержанням створюються на правах окремих структурних підрозділів режимно-секретні органи (далі - РСО), які підпорядковуються безпосередньо керівнику державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації. Створення, реорганізація чи ліквідація РСО здійснюються за погодженням із Службою безпеки України. У своїй роботі РСО взаємодіють з органами Служби безпеки України.

Згідно із частиною першою статті 23 Закону України «Про державну таємницю» залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1-5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про державну таємницю» допуск до державної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Частиною четвертою статті 22 Закону України «Про державну таємницю» встановлено, що допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, допуск до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про державну таємницю» у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 1 Положення № 414 зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Пунктом 4-1 Положення № 414 встановлено, що працівникам режимно-секретних органів в органах законодавчої, виконавчої та судової влади, органах прокуратури, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), установлюється залежно від ступеня секретності інформації у таких розмірах: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 60 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 50 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 30 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки з урахуванням періодичності роботи, яка передбачає доступ до державної таємниці, визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи, відповідно до затвердженого таким керівником положення.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Отже, надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону «Про державну таємницю» залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

За змістом пункту 2 Положення № 414 компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають стаття 22 Закону України «Про державну таємницю» та прийняте Урядом на його виконання Положення № 414.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У подальшому, Указами Президента України воєнний стан продовжувався і діє до сьогоднішнього дня.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першоюстатті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Конституцією України визначено основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, які передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Водночас правовідносини щодо виплати додаткових виплат до заробітної плати регулюються статтею 43 Конституції України, яка не передбачена частиною другою статті 64 Конституції України.

Закон України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності з 24 березня 2022 року.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Статтею 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Частиною другою статті першої Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Пославшись на вказані норми права, суди попередніх інстанцій дійшли висновків про те, що, враховуючи положення статті 64 Конституції України, статей 1, 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення з 01 березня 2022 року нарахування та виплати позивачу надбавок до посадового окладу було правомірним та могло бути застосованим в умовах воєнного або надзвичайного стану, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Проте, з такими висновками судів погодитися не можна, оскільки наведеними нормами Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено можливість роботодавця на період воєнного стану призупиняти дію окремих положень колективного договору, зокрема, які передбачають певні надбавки і доплати.

У той же час, ОСОБА_1 було встановлено надбавку до посадового окладу у розмірі 30 % як працівнику режимно-секретного органу підприємства, який постійно працює в умовах режимних обмежень, яка передбачена законодавством України, а саме нормами Закону України Про державну таємницю» та Положення № 414. Тобто, це право позивача прямо встановлено Законом та не залежить від умов колективного договору, тому роботодавець не мав вправа обмежувати нарахування та виплату такої надбавки ОСОБА_1 в односторонньому порядку, незважаючи на дію правого режиму воєнного стану.

Зазначене суди не врахували.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (чинної на час звернення до суду з позовом та розгляду судами справи) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другоюцієї статті.

ОСОБА_1 у вересні 2024 року звернувся до суду з позовними вимогами щодо невиплати йому частини заробітної плати (надбавки надбавку до посадового окладу у розмірі 30 % як працівнику режимно-секретного органу підприємства) за період з 01 березня 2022 року до 08 травня 2024 року. При цьому, він стверджував, що ці виплати повинні були бути нараховані та виплачені йому роботодавцем при звільненні.

Відповідач звертав увагу судів на те, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України (а. с. 97-104), але судами не було надано належної правової оцінки цим доводам.

Отже, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не були взяті до уваги та перевірені доводи відповідача про те, що  ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, а тому Верховний Суд не вправі надавати цьому оцінку самостійно в силу імперативних вимог статті 400 ЦПК України

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, які не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Хомичем Іваном Олександровичем, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2025 року скасувати,а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк