Справа №127/8599/26 
Провадження №1-кп/127/223/26 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченої (in absentia) кримінальне провадження за обвинуваченням: 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ялта, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №22025020000000159 від 29.08.2025, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянка України ОСОБА_5 після здійснення російськими військами окупації території Автономної Республіки Крим, прийняла рішення про отримання в порушення законодавства України громадянства Російської Федерації та продовження трудової діяльності на окупованих територіях України та Росії на підприємстві, господарська діяльність якого була організована на окупованій території громадянином України ОСОБА_6 .
Так, 08.12.2014 ОСОБА_6 зареєструвався відповідно до вимог Російського законодавства як індивідуальний підприємець у сфері оптової торгівлі кавою, чаєм, какао і прянощами (ОГРНИП 314910234202742 от 08.12.2014, ИНН 910300087821).
Також, з метою провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, ОСОБА_6 , перебуваючи у м. Вінниці, незважаючи на вищезазначені обставини триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України, факт окупації території Автономної Республіки Крим та частини Луганської, Донецької, Запорізької та Херсонської областей, під час дії воєнного стану в України, протистояння Збройних Сил України та всього Українського народу державі-агресору, вчинив умисні дії спрямовані на отримання прибутків від ведення господарської діяльності у взаємодії із державою-агресором.
У ході проведення слідства установлено, що у наслідок окупації території АР Крим, державою-агресором з метою поглиблення окупаційних процесів було внесено ряд змін до власного законодавства, зокрема, федеральним законом рф від 29 червня 2015 р. № 189-ФЗ внесені зміни у статтю 13.1 федерального закону від 18 грудня 2006 р. №231-Ф3 «Про введення в дію частини четвертої цивільного кодексу рф» та викладено її в наступній редакції «На території рф визнається чинними виключні права на винаходи, корисні моделі, промислові зразки, а також на товарні знаки і знаки обслуговування (далі - товарні знаки) та найменування місць походження товарів, що підтверджені офіційними документами України, які діяли станом на день прийняття до складу російської федерації Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб?єктів, за умови державної реєстрації відповідного винаходу, корисної моделі, промислового зразку, товарного знаку, найменування місця походження товару та виключного права на таке найменування на підставі поданої до федерального органу виконавчої влади з питань інтелектуальної власності заяви правовласника - фізичної особи, яка є громадянином російської федерації відповідно до статті 4 Федерального конституційного закону від 21 березня 2014 року № 6-ФКЗ "Про прийняття до складу російської федерації Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб?єктів - Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя", або юридичної особи, яка подала заяву у порядку, передбаченому статтею 19 Федерального закону від 30 листопада 1994 року №52-ФЗ "Про введення в дію частини першої Цивільного кодексу російської федерації».
З метою провадження господарської діяльності ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окуповані території АР Крим, звернувся 24.06.2014 до федеральної служби по інтелектуальній власності російської федерації (далі Роспатент) із заявкою про визнання виключного права на території російської федерації товарного знака для продукції власного підприємства - «Крымский нектар» (номер RU 557130) та отримав від федеральної служби свідоцтво Роспатенту на товарний знак «Крымский нектар» №557130 від 12.11.2015, дійсне до 23.10.2022.
У аналогічний спосіб ОСОБА_6 24.06.2014 звернувся до федеральної служби по інтелектуальній власності російської федерації та зареєстрував торгові знаки «Чаи Крыма» (зображення торгового знаку та назви) за російським законодавством та отримав від Роспатенту відповідні свідоцтва 535207 та 535202 від 24.02.2015.
В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але до 01.09.2022, перебуваючи у м. Вінниці, здійснюючи дистанційне управління господарською діяльністю індивідуального підприємства, що діяло під назвою «Чаи Крыма» на тимчасово окупованих територіях АР Крим, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою отримання прибутків від господарської діяльності, провадження якої було організовано у взаємодії із державою-агресором, організував подачу заявки про продовження строку дії свідоцтва № 557130 від 12.11.2015.
За результатами розгляду заявки ОСОБА_6 01.09.2022, Роспатентом продовжено строк дії названого свідоцтва до 23.10.2032.
Відповідні заявки ОСОБА_6 також подав до Роспатенту про продовження строку дії свідоцтва на торгові знаки «Чаи Крыма» (зображення торгового знаку та назви) № 535202 та № 535207 від 24.02.2015. За результатами розгляду названих заявок Роспатентом продовжено строк дії зазначених свідоцтв з 11.10.2021 до 15.11.2031 (назва торгового знаку) та з 01.09.2022 до 01.11.2032 (зображення торгового знаку) відповідно.
Для оптимізації комерційної діяльності, ОСОБА_6 організував роботу підприємства через веб-сайт «Чаи Крыма» за посиланням https://tea-crimea.ru/, на якому розміщено продукцію підприємства, актуальні прайс-листи, форми замовлень та доставки, контактні відомості, серед яких і номер «директора»: НОМЕР_4 - яким користується особисто ОСОБА_6 .
Водночас, у відомостях про спосіб оплати продукції підприємства, як отримувача коштів зазначено батька ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та його розрахунковий рахунок № НОМЕР_5 , відкритий у ПАТ «російський національний комерційний банк» м. Сімферополь.
При цьому, з метою приховання факту ведення господарської діяльності у взаємодії із державою-агресором, 22.02.2024 ОСОБА_6 за власною заявою офіційно припинив діяльність як суб?єкт індивідуальної підприємницької діяльності на окупованій території АР Крим, проте, перебуваючи на підконтрольній державній владі України території - м. Вінниці, зберіг контроль за діяльністю даного підприємства і його працівниками як «директор».
Таким чином, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати ефективне управління та контроль за працівниками індивідуального підприємства, що діє на тимчасово окупованій території України під назвою «Чаи Крыма», діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи явно злочинний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, розуміючи неприпустимість вчинення злочинів проти основ національної безпеки України в умовах збройного протистояння Українського народу державі-агресору, порушуючи ст. 17 та ст. 65 Конституції України, прийняв рішення про провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та передачу в межах своєї господарської діяльності матеріальних ресурсів воєнізованим формуванням держави-агресора, які безпосередньо шляхом ведення збройної агресії порушують територіальну цілісності України в межах установлених кордонів та її суверенітет.
Так, 04.03.2025 до ОСОБА_6 як директора індивідуального підприємства, що діє під торгівельною назвою «Чаи Крыма», шляхом надсилання повідомлення через інтернет-месенджер «Телеграм», що зареєстрований за номером телефону НОМЕР_4 , звернувся з приводу закупівлі продукції підприємства громадянин російської федерації ОСОБА_8 , який займає посаду заступника начальника Федерального Казенного закладу «Виправна колонія №4 Головного управління Федеральної служби виконання покарань по Краснодарському краю».
Того ж дня, ОСОБА_6 надав ОСОБА_9 контакти бухгалтера підприємства - ОСОБА_5 « НОМЕР_6 , НОМЕР_7 » та вказав, що з нею необхідно зв?язатись для отримання більш детальної інформації.
Продовжуючи спільну протиправну діяльність, на виконання управлінських рішень ОСОБА_6 , 06.03.2025, перебуваючи на окупованій території АР Крим, використовуючи інтернет-месенджер «Телеграм», зареєстрований на номер НОМЕР_6 , ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 представляє інтереси установи виконання покарань ФСВП росії, надала останньому вичерпну інформацію про умови укладення договору (публічної офорти), а саме: способу, замовлення, вартості, оплати та доставки продукції підприємства - трав?яних чаїв торгівельних марок «Чай Крыма» та «Крымский нектар».
В подальшому, діючи відповідно до спільного злочинного умислу направленого на матеріальне забезпечення установи ФСВП росії, з корисливих мотивів, 10.04.2025 ОСОБА_5 надіслала через інтернет-месенджер «Телеграм» актуальний прайс-лист на фіточаї торгівельних марок «Чаи Крыма» та «Крымский нектар».
Після отримання замовлення, 11.04.2025 ОСОБА_5 надіслала через інтернет-месенджер «Телеграм» ОСОБА_10 рахунок на оплату товарів торгівельних марок «Чаи Крыма» та «Крымский нектар» № ЦБ-67 від 11.04.2025 продукції підприємства на загальну суму 10800 російських рублів, де отримувачем матеріальних цінностей зазначено Федеральний Казенний заклад «Виправна колонія № 4 Головного управління Федеральної служби виконання покарань по Краснодарському краю».
Завершуючи спільну протиправну діяльність, направлену на матеріальне забезпечення воєнізованих підрозділів держави-агресора, дії яких спрямовані на ведення агресивної війни проти України, умисно, в межах ефективного управлінського контролю з боку ОСОБА_6 , 19.04.2025 ОСОБА_5 організувала передачу на адресу співробітника ФСВП росії ОСОБА_8 продукції торгівельних марок «Чаи Крыма» та «Крымский нектар» про що направила йому через інтернет-месенджер «Телеграм» транспортну накладну № СМФАРВ0118982660.
Судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України, здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia).
Так, відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя виходив із того, що інкримінований обвинуваченому злочин та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч. 2 ст. 297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.
Враховуючи положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи суд зазначає наступне.
Повістки про виклик ОСОБА_5 , повідомлення їй про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України шляхом публікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на стадії судового розгляду на офіційному веб-сайті Вінницького міського суду Вінницької області, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення», а копію процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_5 а виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України направлялись захиснику. Будь-які клопотання від обвинуваченої на адресу суду не надходили.
Дорученням центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги адвоката ОСОБА_4 , уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст. 46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2026 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно обвинуваченої.
Отже, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_5 , щоб забезпечити останній можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваної на стадії досудового розслідування.
Після постановлення ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2026, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 , відповідно до вимог ч. 4 ст. 46, ст. 42, п. 8 ч. 2 ст. 51 та ч. 2 ст. 297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваної (обвинуваченої) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.
Також, згідно з ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2026 відносно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне судове провадження.
В судовому засіданні приймав участь адвокат ОСОБА_4 , яка був захисником на стадії досудового розслідування і обізнаний з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.
Судом, також, вживалися заходи про виклик обвинуваченої для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим на кожне судове засідання остання викликалася у порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному сайті Вінницького міського суду Вінницької області.
Захисник обвинуваченої зазначив, що підзахисна з ним на зв`язок не виходить, а також він здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченої приймаючи участь у дослідженні доказів та виступаючи у судових дебатах.
Враховуючи наведене та з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування і спеціального судового провадження, суд вважає, що, як стороною обвинувачення так і судом, вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваної та обвинуваченої ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя.
Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачена була поінформована належним чином про дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані її права на належне представництво у суді.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.
Судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:
- повідомлення за результатами виконання доручення, з якого встановлено, що бухгалтерський облік та організацію доставки товару здійснює громадянка України та рф ОСОБА_5 , тел. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 (т.1 а.с. 126-128);
- протокол огляду від 12.03.2025 з додатком, об?єктом огляду є відомості розміщені у відкритому доступі мережі Інтернет щодо товарів, які реалізовуються на ТОТ Автономної Республіки Крим під торговою маркою (торговим знаком) «Крымский нектар» та «Чаи Крыма». Із використанням Інтернет-мережі здійснено перехід на сайт «Чаи Крыма» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 На головній сторінці відображена загальна інформація стосовно адрес магазинів, складських приміщень, графіку роботи, контактні дані та продукції. На головній сторінці сайту зазначено, що магазини та складські приміщення розташовані за адресами: рос.мов. «Крым, Ялта, г. Алупка, ул. Крутой спуск, д. 12а; склад: п. Кореиз, Кореизское шоссе, 14 ; Симферополь, ул. Кременчугская, 15а ». Також зазначені контактні телефони: НОМЕР_8 , НОМЕР_4 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 . З опублікованих документів слідує, що правовласником торгових марок є рос.мов. « ОСОБА_6 , АДРЕСА_4 ». На головній сторінці сайту зазначено, що магазини та складські приміщення розташовані за адресами: рос.мов. « Крым, Ялта, г. Алупка, ул. Крутой спуск, д. 12а ; склад: п. Кореиз, Кореизское шоссе, 14 ; Симферополь, ул. Кременчугская, 15а ». Також зазначені контактні телефони: НОМЕР_8 , НОМЕР_4 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ». На сторінці зазначено порядок здійснення замовлень, контактні дані завідувача складу, бухгалтерії, директора, реквізити для оплати та транспортні компанії, які здійснюють доставку продукції. 3 опублікованих документів слідує, що правовласником торгових марок є рос.мов. « ОСОБА_6 , АДРЕСА_4 ». (т. 1 а.с. 130-168);
- протокол огляду від 15.07.2025 з додатками, яким встановлено, що нормативно-правовий акт федеральної служби виконання покарань рф, яким регулюються питання видачі «удостоверений ветерана боевых действий учреждениях и органах уголовно-исполнительной системы российской федерации» затверджений наказом ФСВП (ФСИН) від 16.01.2023 № 16 "Об утверждении Порядка выдачи удостоверений ветерана боевых действий в учреждениях и органах уголовно-исполнительной системы российской федерации" (Зарегистрирован 16.02.2023 № 72388). Ввівши в пошуковий рядок web-переглядача «Mozilla Firefox» пошуковий запит «Приказ Федеральной службы исполнения наказаний от 16.01.2023 №16» було отримано результат пошуку вказаного документу. Ввівши в пошукову форму податковий номер громадянина росії « НОМЕР_11 » було отримано дані про фізичну особу-підприємця « ОСОБА_6 » (т.1 а.с. 169-195);
- протокол огляду від 15.07.2025 з додатками, яким встановлено, що об?єктом огляду є офіційна інтернет-сторінка « Українського національного офісу інтелектуальної власності та інновацій » (https://ukrpatent.org/uk ). Згідно опублікованих даних встановлено, що власником торгівельних марок «Чай Крыма», « Крымский нектар » та «ЧАИ КРЫМА» є (дослівно рос.) ОСОБА_6 , АДРЕСА_8 (т.1 а.с. 196-225);
- протокол обшуку від 17.07.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_6 (т.1 а.с. 239 -243);
- протокол огляду від 17.07.2025 з додатком, об`єктом огляду є мобільний телефон, вилученого у ОСОБА_6 , яким встановлено, що оглядом вказаного Telegram-аккаунту встановлено наявність переписки з групою користувачів з назвою « ОСОБА_12 ». До вказаної групи входить 8 учасників: ??    ОСОБА_13 сестра, ?? ОСОБА_14 , ??  ОСОБА_15 наАДРЕСА_7 ОСОБА_16 , ?? ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 цьому ж профілі встановлено наявність переписки з користувачем « ОСОБА_17 » (Телефон НОМЕР_6 ; ОСОБА_19 ; о себе - ІНФОРМАЦІЯ_6; Дата рождения - ІНФОРМАЦІЯ_7 (39 лет)), яка також стосується предмету доказування у даному кримінальному провадженні (т. 2 а.с. 11-33);
- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні від 17.08.2023 №42023020000000314 від 06.05.2025 з додатком, зняття інформації з електронних інформаційних систем з абонентського номеру НОМЕР_12 , яким користується ОСОБА_8 , з метою отримання доказів, які самостійно або в сукупності з іншими доказами можуть мати суттєве значення для з?ясування обставин злочину або встановлення осіб, які його вчинили, викриття фігурантів у їх злочинній діяльності в інтересах кримінального провадження. У подальшому, проведено огляд чату із користувачем « ОСОБА_20 ». Під час огляду розділу «Контакти» встановлено, що під вказаним ідентифікатором користувач із номером мобільного телефону « НОМЕР_6 ». Так, вищезгаданий користувач обговорював із ОСОБА_8 під час листування реалізацію продукції виготовленої на ТОТ АР Крим торгової марки «Чаї Крима» та «Кримський Нектар». Зокрема обговорюється організація постачання, закупівлі та доставки продукції на адресу державної установи російської федерації рос. мов. «федеральное казенное учреждение "исправительная колония № 4 главного управления федеральной службы исполнения наказаний по краснодарскому краю» ИНН/КПП: 2302031224 / 230201001, Адрес: Краснодарский край, г. Армавир, ул Володарского, д 1А» (т.2 а.с. 51-61).
Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, а саме:
- витяг з кримінального провадження №42023020000000314 від 17.08.2023, №22025020000000125 від 16.07.2025, №22025020000000126 від 16.07.2025, №22025020000000152 від 25.08.2025, №22025020000000159 (т.1 а.с. 70, 79-81, 88, 106-107, 125, т. 2 а.с. 105);
- копія постанови про визначення групи прокурорів від 17.08.2023, від 16.07.2025, від 25.08.2025, від 27.08.2025 (т.1 а.с. 71-72, 86-87, 93-94, 104-105, 108-109);
- постанова про визначення групи слідчих, яка здійснюватиме досудове розслідування, та старшого слідчої групи від 22.08.2023 (т.1 а.с. 76-77);
- повідомлення про початок досудового розслідування від 16.07.2025 (т.1 а.с. 83, 90);
- постанова про визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування від 16.07.2025 (т.1 а.с. 84-85);
- постанова про визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування від 16.07.2025 (т.1 а.с. 91-92);
- постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 16.07.2025, від 27.08.2025 (т.1 а.с. 95-97, 116-118);
- постанова про виділення матеріалів досудового розслідування від 25.08.2025, від 27.08.2025, від 29.08.2025 (т. 1 а.с. 98-103, 110-115, 119-124);
- інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (т.1 а.с. 230-231);
- клопотання про обшук від 25.06.2025 (т.1 а.с. 232-234);
- копія ухвали про надання дозволу на проведення обшуку від 25.06.2025 (т.1 а.с. 235-238);
- клопотання про арешт майна від 18.07.2025 (т. 1 а.с. 244-250);
- копія ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 01.08.2025 про накладення арешту на майно від 01.08.2025 (т.2 а.с. 1-9);
- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.07.2025 (т.2 а.с. 34-37);
- повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 17.07.2025 (т.2 а.с. 38-46);
- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 05.08.2025 (т.2 а.с. 46-49);
- постанова про визнання речовим доказом від 18.07.2025 (т.2 а.с. 70-73);
- повідомлення заступника Департаменту консульської служби - начальника Управління консульської діяльності про те, що відсутня інформація про звернення ОСОБА_5 з клопотання про вихід з громадянства України та з питань оформлення подання про втрату нею громадянства України (т.2 а.с. 74);
- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, народження, народження дітей (т.2 а.с. 80-91);
- вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2025 (т.2 а.с. 92-97);
- вирок Вінницького апеляційного суду від 02.02.2026 (т.2 а.с. 98-104);
- повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 13.02.2026 (т.2 а.с. 106-111);
- постанова про розшук від 19.02.2026 (т. 2 а.с. 119-121);
- протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 11.03.2026 (т. 2 а.с. 155);
- копія ухвали Вінницького апеляційного суду про надання дозволу на проведення негласних (слідчих) розшукових дій від 19.03.2025 (т.2 а.с. 156-163), оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.
Дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до наступного висновку
Так, 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй. 
До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.
Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.
Декларацією Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - №2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; №2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; №2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.
Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року №3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:
- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;
- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.
Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:
- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;
- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;
- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;
- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;
- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;
- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;
- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.
Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.
Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація. 
Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.
Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.
31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року №42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права. 
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. 
Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. 
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади російської федерації та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і зс рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування чорноморського флоту рф на території України - в АР Крим та м. Севастополі.
Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади рф та зс рф вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців зс рф, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та рф, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.
При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території рф службові особи Генерального штабу зс рф, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб зс рф, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей рф, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
Указаний план повною мірою відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених під час виступу начальника гш зс рф ОСОБА_21 перед академією військових наук рф з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву «доктрина Герасимова», де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційного протиборства, а також воєнним заходам прихованого характеру.
У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами рф і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості рф на світовій арені, представники влади та зс рф, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.
Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів рф здійснювалось викривлення подій на Євромайдані, вказувалося на хибність європейського вектора розвитку зовнішніх відносин України. При цьому, шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення та компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян рф і місцевих мешканців південно-східних регіонів України до дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники ультра націоналістичних поглядів, а учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалася їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.
Одночасно, за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності та пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.
Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та зс рф серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту рф, це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ зс рф поряд з іншими елементами гібридної війни; а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.
Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців зс рф, співробітників інших силових відомств рф, представників влади, інших громадян рф та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади рф створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і зс рф.
Зокрема, на військовослужбовців ЧФ рф співучасниками покладалося вжиття заходів щодо підготовки та розв`язання агресивної війни на території АР Крим і м. Севастополя, а саме:
- планування, підготовка, організація прийняття та розосередження на об`єктах чф рф військових підрозділів зс рф, які передбачалися гш зс рф для здійснення вторгнення на територію АР Крим і м. Севастополя для ведення агресивної війни проти України;
- організація блокування підрозділами чф рф у взаємодії з військовими козацькими товариствами рф, діючими під виглядом місцевих жителів АР Крим і м. Севастополя, та з представниками так званої «самооборони» - незаконними збройними формуваннями, військових частин Збройних Сил України (далі - ЗС України) та Державної прикордонної служби України (далі - ДПС України) з метою перешкоджання їхній законній діяльності щодо відсічі збройній агресії рф, оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності;
- організація блокування транспортних комунікацій з метою нейтралізації роботи морського та повітряного військового транспорту, пошкодження об`єктів, які мають важливе оборонне значення для України;
- організація захоплень будівель і споруд органів державної влади України з метою перешкоджання їхній нормальній роботі.
Так, починаючи з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією російської федерації (далі рф) проти України та окупацією частини території України.
Зважаючи, що забезпечення підтримки окупаційного режиму на тимчасово окупованих територіях України, утримання незаконних утворень, участі у безпосередніх бойових діях з метою зміни меж території або державного кордону України потребує значних людських та матеріальних ресурсів, вищим військово-політичним керівництвом рф вирішено здійснювати їх у тому числі шляхом залучення підрозділів Федеральної служби виконання покарань російської федерації (ФСВП росії) - федерального органу виконавчої влади росії, який здійснює функції з контролю і нагляду у сфері виконання кримінальних покарань щодо засуджених, функції з утримання осіб, підозрюваних або обвинувачених у скоєнні злочинів, і підсудних, що перебувають під вартою, їхньої охорони та конвоювання, а також функції з контролю за поведінкою осіб, звільнених умовно-достроково від відбування покарання, умовно засуджених та засуджених, яким судом надано відстрочку від відбування покарання, та з контролю за перебуванням осіб, підозрюваних або обвинувачених у скоєнні злочинів, і засуджених, яким судом надано відстрочку від відбування покарання, і з контролю за перебуванням осіб, підозрюваних або обвинувачених у скоєнні злочинів.
Не дивлячись на визначення законодавством рф чітких завдань покладених на вказаний орган виконавчої влади, його працівники широко залучались до безпосередніх бойових дій проти сил оборони України, незаконному утриманню під вартою та катуванню полонених військовослужбовців Збройних Сил У країни в установах підпорядкованих ФСВП росії.
Так, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами.
Згідно наданих суду документів встановлено, що ОСОБА_5 організувала передачу на адресу співробітника ФСВП росії ОСОБА_8 продукції торгівельних марок «Чаи Крыма» та «Крымский нектар» про що направила йому через інтернет-месенджер «Телеграм»
Дані обставини підтверджуються протоколом огляду від 17.07.2025, відповідно до якого об`єктом огляду є мобільний телефон, вилученого у ОСОБА_6 , яким встановлено, що у Telegram-аккаунті наявна переписки з групою користувачів з назвою « ОСОБА_12 ». Серед яких наявна переписка з користувачем « ОСОБА_17 » (Телефон НОМЕР_6 ; Имя пользователя - ОСОБА_22 ; о себе - ІНФОРМАЦІЯ_6; Дата рождения - ІНФОРМАЦІЯ_7 (39 лет)).
Крім того, протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 06.05.2025, зняття інформації з електронних інформаційних систем з абонентського номеру НОМЕР_12 , яким користується ОСОБА_8 , який займає посаду заступника начальника федерального казенного закладу «Виправна колонія №4 головного управління федеральної служби виконання покарань по краснодарському краю». Виявлено чату із користувачем « ОСОБА_20 ». Під час огляду розділу «Контакти» встановлено, що під вказаним ідентифікатором користувач із номером мобільного телефону « НОМЕР_6 ». Так, вищезгаданий користувач обговорював із ОСОБА_8 під час листування реалізацію продукції виготовленої на ТОТ АР Крим торгової марки «Чаи Крима» та «Кримський Нектар». Зокрема обговорюється організація постачання, закупівлі та доставки продукції на адресу державної установи російської федерації рос. мов. «федеральное казенное учреждение «исправительная колония № 4 главного управления федеральной службы исполнения наказаний по краснодарскому краю» ИНН/КПП: 2302031224 / 230201001, Адрес: Краснодарский край, г. Армавир, ул. Володарского, д 1А».
За правилами, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Будь-яких доказів, що спростовують вищевказані обставини, в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, надано не було.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні нею інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України, поза розумним сумнівом, та кваліфікує її дії, як передача матеріальних ресурсів воєнізованим формуванням держави-агресора та провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, вчиненні за попередньою змовою групою осіб.
Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.
Обираючи обвинуваченій ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення, дані про особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Визначаючи розмір призначеного покарання суд враховує той факт, що обвинувачена ОСОБА_5 вчинила нетяжкий злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочини мають підвищену суспільну небезпечність. 
Виходячи із загальних засад призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, враховуючи особу обвинуваченої, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 4 ст. 111-1 КК України, з позбавлення права обіймати посади в суб`єктах господарювання будь-якої форми власності, що пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк десять років та з позбавленням конфіскацією всього належного їй майна у власність держави.
Крім того, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.
Також, з огляду на характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченої, суд вважає, що призначене покарання обвинувачена повинна відбувати реально.
При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання не вбачає підстав для застосування положень ст. 69, ст. 75 КК України.
Призначення вказаного покарання також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості вчинених та обставинам кримінальних правопорушень особі обвинуваченої, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченої у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України - залишити без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду.
Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, то строк відбування нею покарання слід рахувати з часу її фактичного затримання на виконання вироку.
Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої процесуальні витрати у відшкодування вартості проведеної судової експертизи (т.2 а.с. 72), оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 124, 126, 193, 297-1, 297-5, 323, 337, 368-371, 374, 548, 615 КПК України, ст. 12, 52, 59, 65-67, 70, 111-1 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5  визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити їй покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, з позбавлення права обіймати посади в суб`єктах господарювання будь-якої форми власності, що пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк десять років, з конфіскацією всього належного їй майна у власність держави.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченої  ОСОБА_5  у вигляді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України - залишити без змін до моменту її затримання на виконання вироку суду. 
Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання  ОСОБА_5  на виконання вироку.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя: