ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/9318/25
провадження № 2/753/7526/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді   Котвицького В.Л.,
за участю секретаря судового засідання   Зеленої К.Ю.,
представника позивача    ОСОБА_1 ,
відповідача    ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23- річного віку.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.10.1999 по 15.05.2008. Від цього шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва по цивільній справі № 2-1510 від 06.02.2008 з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, а з 13.09.2017 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва по цивільній справі № 753/7102/17 було збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина з 500 гривень до 1 200 гривень щомісячно. На день подання позову син позивачки є повнолітнім, а починаючи з 01.09.2022 навчається у Національному транспортному університеті та здобуває вищу освіту на третьому курсі факультету транспортних та інформаційних технологій. За надання освітньої послуги, відповідно до умов договору № 1669-22 про надання платної освітньої послуги від 19.09.2022 позивачкою сплачуються кошти в порядку та розмірі, передбаченому договором. Загальна вартість освітньої послуги за весь термін навчання 103 000,00 (сто три тисячі) гривень.
З огляду на те, що повнолітній син навчається за денною формою навчання, він позбавлений можливості працевлаштування з метою самостійного отримання доходу. Обов`язок щодо повної оплати витрат на його навчання фактично покладено виключно на позивачку. Крім того, у зв`язку зі статусом студента, дитина несе додаткові витрати, зокрема на придбання навчально-методичних матеріалів, підручників, канцелярського приладдя, оплату транспортних витрат для відвідування закладу вищої освіти, без урахування витрат на харчування, лікування та одяг. Також слід врахувати, що повнолітня дитина проходить навчання в автошколі за курсом підготовки водіїв, а також відвідує спортивну залу, що зумовлює потребу у здійсненні додаткових фінансових витрат. Позивачка неодноразово надсилала відповідачу текстові повідомлення (SMS) з вимогами щодо участі у спільному утриманні повнолітньої дитини, однак зазначені звернення залишалися без реагування з боку відповідача та були проігноровані ним. Починаючи з 2024 року, відповідач та його мати розпочали регулярне здійснення грошових переказів у розмірі 2000 грн. на банківську картку повнолітнього сина без зазначення цільового призначення таких платежів. Вказані дії не були погоджені з позивачкою, яка про факти переказів дізналася випадково через певний проміжок часу. Надходження зазначених коштів негативно вплинуло на поведінку сина, оскільки останній почав витрачати їх безцільно та недоцільно, що, у свою чергу, призвело до зниження його мотивації до навчання, а також підірвало авторитет позивачки як матері, яка здійснює його виховання самостійно та на постійній основі. Зазначені грошові перекази не вирішили жодних конкретних потреб дитини, оскільки всі фінансові зобов`язання щодо забезпечення навчального процесу та повсякденного життя сина й надалі залишаються на позивачці. З огляду на вищевикладене, вказані виплати мали характер формального «відкупу» з боку відповідача за його фактичну відсутність у житті та вихованні сина та, замість фінансової підтримки, створили додаткові труднощі у процесі виховання дитини.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовне провадження та призначено розгляд по суті із викликом сторін.
До суду 06.08.2025 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що з обставинами, викладеними у позовній заяві не згоден через те, що на його утриманні наразі знаходиться неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має інвалідність за загальним захворюванням. Лікування дитини потребує чималих коштів, дитині необхідно проходити періодичне лікування як у стаціонарі так і постійно лікуватися амбулаторно. До того ж стан здоров`я теж погіршився, було прооперовано і наразі реабілітація також потребує чималих коштів, а заробітна плата становить у середньому 11804 гривень. Весь час відповідач сумлінно виконував батьківські обов`язки і сплачував аліменти, крім того перераховував скільки міг додатково на картковий рахунок сина грошові кошти, намагаючись таким чином допомагати сину. Наразі ні стан здоров`я, ні стан здоров`я неповнолітньої дитини не дозволяють додатково оплачувати навчання повнолітньому сину.
До суду 20.08.2025 надійшла відповідь на відзив, в якому позивачка не погоджується з доводами відповідача, оскільки відповідно до законодавства України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дітей, які навчаються, до досягнення ними 23 років, а інші сімейні обставини чи фінансові труднощі не звільняють від цього обов`язку. Син навчається за денною формою та не має власного доходу, тому потребує матеріальної допомоги, при цьому витрати на його навчання та додаткові комп`ютерні курси несе виключно мати. Посилання відповідача на низький дохід, витрати на лікування та стан здоров`я можуть враховуватися судом лише при визначенні розміру аліментів, але не є підставою для відмови у їх стягненні. Також окремі добровільні перекази коштів на рахунок сина не вважаються належним виконанням аліментного обов`язку, оскільки вони не були визначені домовленістю між батьками або рішенням суду. Таким чином, доводи відповідача не спростовують його обов`язку брати участь у матеріальному забезпеченні повнолітнього сина, який продовжує навчання.
У судове засідання сторони з`явилися, представник позивача наполягала на позовних вимогах та просила їх задовольнити, а відповідач не визнав позов та просив відмовити у його задоволені. 
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши позиції сторін справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що на підставі рішенням Дарницького районного суду м. Києва по цивільній справі № 2-1510 від 06.02.2008 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина. 
З 13.09.2017 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі № 753/7102/17 було збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 500 гривень до 1 200 гривень щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. 
На день подання позову син позивачки є повнолітнім, а починаючи з 01.09.2022 р. навчається у Національному транспортному університеті та здобуває вищу освіту на третьому курсі факультету транспортних та інформаційних технологій. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Згідно з ч. 1ст.8Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно дост.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі статтями 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).
Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст.197СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.
Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.
В силу ч.3 ст.2, ч.1ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.
За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Щодо розміру позовних вимог в яких позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень щомісяця, суд зазначає наступне.
Частиною 3статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2статті 182 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 1ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.
Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.
Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.
Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (ч. 2ст. 182 СК України).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13.
Як вбачається з консультативного висновку спеціаліста та виписки із медичної карти стаціонарного хворого наданої відповідачем до відзиву, у повному діагнозі стану здоров`я позивача зазначено: Хронічний панкреатит в стадії загострення, рецидивуючий перебіг. Хронічний холангіт в стадії н/ремісії. Хронічний гастрит в стадії н/ремісії. ГЕРХ рефлюс-езофагіт. Злукова хвороба ОЧП. Хронічний коліт в стадії загострення порушення пасажу по кишечнику. Післяопераційний гіпотиреоз, стадія компенсації, тобто можна зробити висновок, що стан здоров`я відповідача дійсно погіршився. 
Суд зауважує, що відповідачем також доведено факт зміни його сімейного стану після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме народження у нього доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачем додано належні докази того, що на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, яка має інвалідність за загальним захворюванням.
При цьому, в сукупності з погіршенням стану здоров`я відповідача, що також підтверджено належними та допустимими доказами та у свою чергу негативно впливає на можливість отримання ним доходу, вказані обставини свідчать про погіршення матеріального стану позивача після постановлення судом рішення про стягнення аліментів.
Аналізуючи наявні в справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що відповідач, може надати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання та вирішуючи питання про розмір аліментів, з урахуванням наведеного, вважає за можливе частково задовольнити позовну заяву та зменшити заявлений розмір аліментів з 5000,00 грн. до 3000,00 грн. щомісяця, починаючи з 07.05.2025 та до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23 - річного віку, що буде справедливим та достатнім порівнюючи обов`язки кожного із батьків по відношенню до спільної дитини.
Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей 07.05.2025, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві, тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх спільних дітей.
Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ,) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень щомісяця, починаючи з 07.05.2025 та до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23- річного віку.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя          В.Л. Котвицький