КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/1333/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Притули К.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати Наказ №328-ОС від 08.04.2024, НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України у частині зарахування ОСОБА_1 до військового оперативного резерву;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 з оперативного резерву у Військовій частині НОМЕР_3 , з внесенням відповідних змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг”.
Обґрунтовуючи позов, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу та був звільнений у запас відповідно до Указу Президента України від 07.03.2024 №149/2024 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової військової служби». На думку позивача, зарахування його наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 08.04.2024 №328-ОС до військового оперативного резерву є протиправним, оскільки він не проходив військову службу за призовом під час мобілізації, контракт про проходження служби у військовому резерві не укладав та згоди на таке зарахування не надавав. Позивач також вказує, що внесення до реєстру «Оберіг» відомостей про нього як про резервіста перешкоджає оформленню бронювання за місцем роботи. 
Ухвалою суду від 11.03.2026 відкрито провадження у справі.
Представником військової частини НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення, відповідач зазначає, що в особливий період громадяни, звільнені з військової служби в органах Державної прикордонної служби України та придатні до служби у військовому резерві, підлягають обов`язковому зарахуванню до військового оперативного резерву. Відповідач вказує, що наказом від 08.04.2024 №328-ОС позивача звільнено зі строкової військової служби у запас та одночасно, відповідно до частини першої статті 26-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зараховано до військового оперативного резерву Державної прикордонної служби України з направленням до військової частини НОМЕР_3 . У зв`язку з цим відповідач вважає оскаржуваний наказ правомірним. 
Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідач помилково поширює положення щодо обов`язкового зарахування до оперативного резерву на військовослужбовця строкової служби. Представник позивача наполягає, що позивач не укладав контракту, не подавав рапорту про згоду на проходження служби у військовому резерві та не проходив відповідного відбору, а тому підстави для зарахування його до оперативного резерву були відсутні. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив строкову військову службу у Державній прикордонній службі України.
Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 08.04.2024 №328-ОС сержанта строкової служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту «а» частини другої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» — у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби у строки, визначені Указом Президента України. 
Цим же наказом позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, направлено для взяття на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також зараховано до військового оперативного резерву Державної прикордонної служби України та направлено для проходження служби у військовому оперативному резерві НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України — військової частини НОМЕР_3 . 
Позивач зазначає, що після звільнення з військової служби прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для постановки на військовий облік та подав необхідні документи, у тому числі оригінал розпорядження про звільнення з військової служби. 
За твердженням позивача, у мобільному застосунку «Дія» його статус відображається як «військовозобов`язаний», водночас у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» він обліковується як «резервіст». 
23.01.2026 представник позивача звернувся до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з адвокатським запитом щодо підстав зарахування ОСОБА_1 до військового оперативного резерву.
Як зазначив представник позивача, листом НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 26.01.2026 №08.2/991-26-Вих повідомлено, що підставою для зарахування позивача до військового оперативного резерву НОМЕР_2 прикордонного загону є витяг з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 08.04.2024 №328-ОС. 
Вказаний лист до матеріалів справи долучений не долучений.
Не погоджуючись із зарахуванням до військового оперативного резерву та внесенням відповідних відомостей до реєстру «Оберіг», позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, пропорційно та своєчасно.
За приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішення суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Оскільки оскаржуваний наказ видано 08.04.2024, суд застосовує норми матеріального права у редакції, чинній на час прийняття цього наказу.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною шостою статті 2 цього Закону в редакції, чинній станом на 08.04.2024, визначено види військової служби, до яких, зокрема, належала строкова військова служба.
Отже, строкова військова служба не є окремим від військової служби правовим явищем, а становить один із її законодавчо визначених видів. Відповідно, звільнення особи зі строкової військової служби є звільненням її з військової служби з конкретного її виду.
За змістом підпункту «а» частини другої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного наказу, військовослужбовці строкової військової служби звільняються зі служби у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби у строки, визначені Указом Президента України.
Указом Президента України від 07.03.2024 №149/2024 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової військової служби», який набрав чинності 09.03.2024, постановлено звільнити у квітні–травні 2024 року в запас військовослужбовців строкової військової служби, строк військової служби яких закінчився під час дії воєнного стану та військову службу яких було продовжено понад встановлені строки.
Таким чином, звільнення позивача наказом від 08.04.2024 №328-ОС зі строкової військової служби у запас на виконання зазначеного Указу Президента України є звільненням позивача з військової служби у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Частиною першою статті 26-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що в особливий період на службу у військовому оперативному резерві в обов`язковому порядку зараховуються особи, звільнені з військової служби, які за своїми професійно-психологічними характеристиками і станом здоров`я придатні до служби у військовому резерві та відповідають установленим вимогам проходження служби у військовому резерві.
Наведена норма не обмежує коло осіб, які підлягають обов`язковому зарахуванню до військового оперативного резерву, лише військовослужбовцями, звільненими з військової служби за контрактом або з військової служби за призовом під час мобілізації. Законодавець застосував загальне поняття «особи, звільнені з військової служби», яке охоплює також військовослужбовців, звільнених зі строкової військової служби.
Тому доводи позивача про те, що положення статті 26-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не поширюються на осіб, звільнених зі строкової військової служби, ґрунтуються на неправильному тлумаченні співвідношення загального поняття «військова служба» та одного з її видів — «строкова військова служба».
Окремий порядок проходження служби у військовому резерві для осіб, звільнених з військової служби в органах Державної прикордонної служби України, врегульований Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Державної прикордонної служби України, затвердженим Указом Президента України від 25.10.2019 №775/2019.
Пунктом 5 цього Положення визначено, що громадяни проходять службу у військовому резерві у добровільному порядку, а в особливий період військовослужбовці, звільнені з військової служби в органах Державної прикордонної служби України та такі, що відповідають вимогам пункту 141 цього Положення, проходять службу у військовому резерві в обов`язковому порядку.
Згідно з пунктом 141 Положення №775/2019 в особливий період на службу у військовому оперативному резерві першої черги в обов`язковому порядку зараховуються громадяни, звільнені з військової служби, які за своїми професійно-психологічними характеристиками і станом здоров`я придатні до служби у військовому резерві та відповідають установленим вимогам проходження такої служби.
Пунктом 142 Положення №775/2019 передбачено, що такі громадяни зараховуються на службу у військовому оперативному резерві першої черги наказом начальника органу Державної прикордонної служби України, уповноваженого приймати рішення про звільнення з військової служби відповідних категорій військовослужбовців, одночасно з виданням наказу про їх звільнення. У наказі про звільнення обов`язково зазначається орган Державної прикордонної служби України, в якому особа проходитиме службу у військовому оперативному резерві першої черги. Про таке зарахування начальник органу Державної прикордонної служби України письмово повідомляє військовослужбовцю під особистий підпис у день звільнення.
Отже, для осіб, які звільняються з військової служби в органах Державної прикордонної служби України в особливий період і відповідають установленим вимогам, Положення №775/2019 передбачає не добровільний порядок прийняття до резерву, а спеціальний обов`язковий порядок зарахування, який реалізується одночасно зі звільненням з військової служби.
Посилання позивача на те, що він не подавав рапорту, не проходив добровільного добору та не висловлював згоди на службу у військовому резерві, суд відхиляє, оскільки ці обставини мають значення для добровільного прийняття громадянина на службу у військовому резерві, але не є передумовами зарахування до військового оперативного резерву першої черги в обов`язковому порядку в особливий період.
Довід позивача про відсутність укладеного контракту також є безпідставним. Відповідно до пункту 145 Положення №775/2019 з громадянами, зарахованими на службу у військовому оперативному резерві першої черги, контракт про проходження служби у військовому резерві не укладається. Відтак відсутність контракту у спірних правовідносинах не свідчить про порушення процедури, а, навпаки, відповідає спеціальному нормативному порядку зарахування особи до оперативного резерву в особливий період.
Матеріалами справи підтверджено, що позивача звільнено зі строкової військової служби у запас у квітні 2024 року на виконання Указу Президента України від 07.03.2024 №149/2024, тобто у період дії особливого періоду, та одночасно оскаржуваним наказом зараховано до військового оперативного резерву Державної прикордонної служби України із визначенням органу, в якому він проходитиме таку службу.
За таких обставин суд доходить висновку, що наказ начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України — військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2024 №328-ОС у частині зарахування ОСОБА_1 до військового оперативного резерву прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством.
Позивач також зазначає, що наявність у Реєстрі відомостей про його перебування у статусі резервіста перешкоджає оформленню бронювання за місцем роботи.
Оцінюючи ці доводи, суд зазначає, що предметом цього спору є правомірність наказу про зарахування позивача до військового оперативного резерву та похідна вимога про внесення змін до відомостей Реєстру. Питання правомірності конкретної відмови у бронюванні, невнесення відомостей про вже надану відстрочку або незарахування особи на спеціальний військовий облік у цій справі не оскаржується.
За змістом статей 24, 25 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» бронювання здійснюється щодо військовозобов`язаних, які перебувають у запасі та працюють або проходять службу в органах, на підприємствах, в установах чи організаціях, визначених законом, з метою забезпечення їх функціонування в особливий період.
Водночас ані Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ані Порядок бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 №76, не встановлюють самостійної заборони на бронювання особи виключно з тієї підстави, що відносно неї наявні відомості про зарахування до військового оперативного резерву.
Нормативне регулювання бронювання та нормативне регулювання зарахування до військового оперативного резерву мають різні предмети. Зарахування до оперативного резерву визначає порядок комплектування відповідного військового формування та правовий статус особи у резерві. Бронювання, у свою чергу, є механізмом надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка відповідає встановленим законом умовам і щодо якої прийнято відповідне рішення про бронювання.
Отже, саме по собі зарахування особи до військового оперативного резерву не є нормативно визначеною підставою для відмови у бронюванні та не свідчить про протиправність наказу про таке зарахування.
При цьому суд враховує, що позивачем не надано доказів прийняття уповноваженим органом рішення про його бронювання, відмови у такому бронюванні саме з підстав перебування в оперативному резерві, анулювання вже наданої відстрочки або невнесення до Реєстру відомостей про чинне бронювання.
Тому наведені позивачем твердження про можливі негативні наслідки його перебування в оперативному резерві для оформлення бронювання не підтверджують незаконності наказу від 08.04.2024 №328-ОС та не утворюють підстав для його скасування.
Щодо вимоги про внесення змін до Реєстру
Відповідно до Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Реєстр призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних і резервістів з метою забезпечення військового обліку громадян України.
Основними засадами ведення Реєстру є обов`язковість і своєчасність внесення передбачених законом відомостей, а також повнота та актуалізація даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Оскільки судом не встановлено протиправності наказу, на підставі якого позивача зараховано до військового оперативного резерву, відображення у Реєстрі відомостей про такий статус відповідає чинному розпорядчому акту та саме по собі не порушує прав позивача.
Вимога про зобов`язання виключити позивача з військового оперативного резерву та внести відповідні зміни до Реєстру є похідною від вимоги про скасування наказу. За відсутності підстав для скасування наказу від 08.04.2024 №328-ОС підстави для задоволення похідної вимоги також відсутні.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваного наказу в частині зарахування позивача до військового оперативного резерву, а наведені у позові доводи не спростовують законності такого рішення.
У задоволенні позову слід відмовити.
Судом не встановлено судових витрат, які б підлягали розподілу.
Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:
В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії – відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА