номер провадження справи 5/5/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2026 Справа № 908/3959/25
м. Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМ`ЄР” від 08.06.2026 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР КОЗАК” (вул. Дніпровські пороги, буд. 19, кв. 135, м. Запоріжжя, 69096; код ЄДРПОУ 44848575)
До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМ`ЄР” (вул. Незалежної України, буд. 3, кв. 21, м. Запоріжжя, 69006; код ЄДРПОУ 31676992)
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Вільна Енергетична Компанія “Палівенерго” (пр. Соборний, буд. 180, м. Запоріжжя, 69035; код ЄДРПОУ 38563752)
про стягнення 97 941,64 грн.,
Без участі представників сторін
СУТЬ СПОРУ:
В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/3959/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР КОЗАК” до Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМ`ЄР”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Вільна Енергетична Компанія “Палівенерго” про стягнення 97 941,64 грн.
03.06.2026 Господарським судом Запорізької області проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі №908/3959/25, в задоволенні позову відмовлено.
09.06.2026 через підсистему “Електронний суд” ЄСІКС до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМ`ЄР” надійшла заява від 08.06.2026 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.06.2026, вказану заяву розподілено для розгляду судді Проскурякову К.В.
Ухвалою від 09.06.2026 судом прийнято заяву до розгляду. Розгляд заяви призначено на 19.06.2026 без повідомлення учасників справи. Запропоновано позивачу строк до призначеної дати направити на адреси суду та заявнику письмові пояснення по суті заяви, докази чого надати суду. Копії ухвали направлено учасникам справи до їх електронних кабінетів ЕСІКС.
19.06.2026р. позивач надав до суду заперечення щодо заяви відповідача від 08.06.2026р., в якій просить в відмовити у її задоволенні.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення від 03.06.2026р. (повний текст рішення складено та підписано 15.06.2026), яка розглядалася судом в загальному позовному провадженні, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в мотивувальній частині рішення суд вказав, що згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати, в тому числі зі сплати судового збору, покладаються на позивача. 
Згідно ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
На виконання вказаних вимог у відзиві на позовну заяву ТОВ «Прем`єр» просило суд відмовити у задоволенні позову та надало попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Статтею 221 ГПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
За приписами пункту 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
19.06.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частину прийнятого додаткового рішення.
Розглянувши в порядку статті 244 ГПК України ТОВ “ПРЕМ`ЄР” від 08.06.2026 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення, суд
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «ПРЕМ`ЄР» (відповідач) просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. на підставі ст.ст. 16, 123, 126, 129 ГПК України та положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». На підтвердження понесених витрат надано договір про надання правової допомоги від 06.08.2025 № 06/08, додаткову угоду до нього від 07.01.2026 № 1, акти приймання-передачі наданих послуг від 08.05.2026 № 1 та від 03.06.2026 № 2, рахунки від 08.05.2026 № 1 та від 03.06.2026 № 2, а також платіжні інструкції від 11.05.2026 № 541 та від 08.06.2026 № 588.
З наданих відповідачем до заяви від 08.06.2026 доказів вбачається, що між Адвокатським бюро «САЛАНСЬКА ІЛОНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМ`ЄР» укладено договір про надання правової допомоги від 06.08.2025 № 06/08, предметом якого є зобов`язання бюро надати клієнту правову допомогу, яка включає: надання правової інформації та консультацій; складання заяв, скарг та інших документів; складання процесуальних документів від імені клієнта; здійснення представництва та захисту інтересів клієнта в органах державної влади, підприємствах, установах, а також у судах усіх інстанцій під час здійснення судочинства (п.1.1).
Безпосереднє представництво інтересів клієнта від імені бюро за договором здійснює адвокат Саланська Ілона Любомирівна (п. 2.2).
Строк дії договору починається з моменту погодження сторонами усіх істотних умов та підписання тексту договору і припиняється через один рік з дня його укладення (п.п. 4.1, 4.2).
Розмір гонорару за надану правову допомогу визначається окремою додатковою угодою (п. 3.1).
Відповідно до додаткової угоди від 07.01.2026 № 1 до договору сторони визначили порядок оплати юридичних послуг за здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі № 908/3959/25 за позовом ТОВ «ІНТЕР КОЗАК» до ТОВ «ПРЕМ`ЄР» про стягнення 97 941,64 грн. у Господарському суді Запорізької області.
Вартість послуг за додатковою угодою встановлена у наступних розмірах (п.2):
- представництво інтересів клієнта в судових засіданнях — 1 000,00 грн. за один судодень;
- складання відзиву на позовну заяву — 2 000,00 грн. за один документ;
- підготовка клопотань, письмових пояснень, відповідей та інших заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань — 1 000,00 грн. за один документ.
Порядок оплати передбачає перерахування гонорару протягом 10 днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг безпосередньо на банківський рахунок бюро на підставі виставленого рахунку. У разі несвоєчасної оплати передбачених сум клієнт сплачує пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п. 3.1).
Клієнт бере на себе зобов`язання додатково відшкодовувати бюро витрати на сплату мита, зборів, обов`язкових платежів, проведення експертиз, перекладів, а також транспортні витрати на відрядження адвоката протягом 10 днів з моменту виставлення рахунків (п. 3.2).
Надання правової допомоги за договором оформлюється відповідним двостороннім актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується сторонами до або після закінчення судового розгляду справи у відповідній судовій інстанції (4.1).
Також з матеріалів справи вбачається що згідно змісту ордера на надання правничої допомоги серії АР № 1290313 від 19.01.2026, виданого Адвокатським бюро «САЛАНСЬКА ІЛОНА» (місцезнаходження: 69019, Запорізька обл., Запорізький р-н, м. Запоріжжя, Вознесенівський р-н, вул. Незалежної України, буд. 39, каб. 330), посвідчено повноваження адвоката Саланської Ілони Любомирівни на надання правничої допомоги ТОВ «ПРЕМ`ЄР» у Господарському суді Запорізької області. Підставою видачі ордера та надання правничої допомоги визначено договір про надання правничої допомоги № 06/08 від 06.08.2025. Документ містить застереження про те, що договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються. Ордер містить власноручні підписи адвоката та керівника адвокатського бюро. Також в ордері міститься посилання на свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Саланської Ілони Любомирівни, № 001418, видане 02.10.2017 Радою адвокатів Запорізької області на підставі рішення № 18 від 02.10.2017, копія якого також міститься у матеріалах справи. 
Також судом встановлено, що 03.06.2026р. до початку судових дебатів представником відповідача Саланською І.Л. надано до суду письмовий документ — «Заключне слово» від імені ТОВ «ПРЕМ`ЄР», згідно з п. 2 прохальної частини якого відповідач заявив вимогу про стягнення з ТОВ «ІНТЕР КОЗАК» на свою користь витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі № 908/3959/25, а також відповідачем прямо зазначено, що докази на підтвердження розміру вказаних витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.
Також судом встановлено, що зі змісту акта № 1 приймання-передачі наданих послуг від 08.05.2026, складеного між Адвокатським бюро «САЛАНСЬКА ІЛОНА» (бюро) та ТОВ «ПРЕМ`ЄР» (клієнт) на виконання договору про надання правової допомоги № 06/08 від 06.08.2025, вбачається, що бюро надало, а клієнт прийняв наступні послуги в межах розгляду справи № 908/3959/25: підготовка та подання до Господарського суду Запорізької області відзиву на позовну заяву вартістю 2 000,00 грн. за один документ; підготовка та подання до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву вартістю 1 000,00 грн. за один документ; представництво інтересів клієнта у судовому засіданні Господарського суду Запорізької області, яке відбулося 30.03.2026, вартістю 1 000,00 грн. за одне засідання. Загальна вартість наданих послуг згідно з актом № 1 становить 4 000,00 грн. без ПДВ. Документ містить застереження сторін про відсутність у клієнта претензій до об`єму, якості та строків надання правової допомоги, а також фіксує зобов`язання клієнта сплатити суму винагороди за вказаними в акті реквізитами банківського рахунку бюро.
Відповідно до змісту акта № 2 приймання-передачі наданих послуг від 03.06.2026, підписаного тими ж сторонами на виконання договору № 06/08 від 06.08.2025, засвідчено факт надання бюро та прийняття клієнтом послуг із представництва інтересів останнього у судових засіданнях Господарського суду Запорізької області у справі № 908/3959/25, що відбулися 22.04.2026 о 12:00, 04.05.2026 о 12:00, 11.05.2026 о 12:00 та 03.06.2026 о 12:30. Вартість зазначених послуг за чотири судові засідання визначена сторонами в розмірі 4 000,00 грн. без ПДВ. Акт № 2 також містить констатацію відсутності претензій клієнта щодо об`єму, якості та строків надання правової допомоги і закріплює зобов`язання клієнта перерахувати суму винагороди на рахунок бюро.
Згідно протоколів судових засідань від 22.04.2026 о 12:00, 04.05.2026 о 12:00, 11.05.2026 о 12:00 та 03.06.2026 о 12:30 в них взяла участь представник відповідача Саланська І.Л. 
Частина 1 ст. 123 ГПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Так, відповідно до ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Статтею 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020р. у справі № 910/4201/19).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст.126 цього Кодексу).
Об`єднана палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 р. у справі №922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 904/1878/19 від 12.03.2020 р., № 910/11005/16 від 17.12.2020 р.
У додатковій постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 916/1777/19 зазначено, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч.4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5,6 ст. 126 ГПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 та від 09.07.2019 у справі №923/726/18).
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року № 910/13071/19 вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. (Близькі правові позиції висловлені у п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Оцінюючи подані відповідачем докази на підтвердження таких витрат у розмірі 8000,00 грн., суд зазначає наступне.
ТОВ «ІНТЕР КОЗАК» (позивач) заперечив проти задоволення заяви відповідача, оскільки призначення платежу в платіжних інструкціях № 541 та № 588 не відповідає реквізитам договору № 06/08 від 06.08.2025 та виставленим рахункам № 1 і № 2. Оплата за вказаними платіжними документами здійснена за іншим договором (за 2026 рік) та іншим рахунком. Позивач посилається на статті 42, 61, 86, 126 Господарського процесуального кодексу України, судову практику Верховного Суду (постанови у справах № 910/21570/17, № 921/2/18, № 910/2170/18, № 909/116/19, № 910/15621/19, № 755/9215/15-ц, № 922/749/18) щодо критеріїв реальності та розумності судових витрат, а також практику Європейського суду з прав людини у справах «East/West Alliance Limited проти України» та «Лавентс проти Латвії».
Судом також встановлено, що ТОВ «ПРЕМ`ЄР» надало разом із заявою про розподіл судових витрат від 08.06.2026, платіжні інструкції № 541 від 11.05.2026 на суму 4000,00 грн., та № 588 від 08.06.2026 на суму 4000,00 грн., якими здійснено перерахування гонорару в загальному розмірі 8 000,00 грн. на користь Адвокатського бюро «САЛАНСЬКА ІЛОНА». У цих платіжних документах як призначення платежів вказано, що вони здійснені на виконання договору про надання правової допомоги № 06/08 від 06.08.2026, та на підставі виставленого рахунку № 1 від 03.06.2026. 
До цих платіжних інструкцій заявником також додано:
- рахунок № 1 від 08.05.2026, який виставлено АБ «САЛАНСЬКА ІЛОНА» клієнту ТОВ «ПРЕМ`ЄР» на суму 4 000,00 грн. без ПДВ. У графі «Підстава» зазначено: «Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 08.05.2026 за Договором про надання правової допомоги № 06/08 від 06.08.2025»;
- рахунок № 2 від 03.06.2026, який виставлено АБ «САЛАНСЬКА ІЛОНА» клієнту ТОВ «ПРЕМ`ЄР» на суму 4 000,00 грн. без ПДВ. У графі «Підстава» зазначено: «Акт № 2 від 03.06.2026 Приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 06/08 від 06.08.2025».
Суд зазначає, що порядок виставлення вказаних рахунків відповідає пункту 3.1 додаткової угоди № 1 від 07.01.2026 до договору про надання правової допомоги № 06/08 від 06.08.2025, яким встановлено, що гонорар перераховується протягом 10 днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг безпосередньо на банківський рахунок бюро на підставі виставленого ним рахунку. Суми, вказані в рахунках № 1 та № 2, тотожні вартості послуг, зафіксованій у відповідних двосторонніх актах приймання-передачі № 1 від 08.05.2026 та № 2 від 03.06.2026. 
Судом встановлено, що дійсно, як про це вказало у своїх запереченнях ТОВ «ІНТЕР КОЗАК», платіжні інструкції № 541 та № 588, надані відповідачем як докази оплати, не відповідають виставленим рахункам № 1 від 08.05.2026 та № 2 від 03.06.2026, оскільки у призначенні платежу вказаних розрахункових документів відсутнє посилання на договір про надання правової допомоги № 06/08 від 06.08.2025 та на рахунки № 1 і № 2. Сплата коштів за платіжними інструкціями № 541 та № 588 здійснена за іншим договором про надання правової допомоги, укладеним у 2026 році (№ 06/08 від 06.08.2026), дата укладання якого ще не настала, а також за рахунком № 1 від 03.06.2026р., в той час коли наданий відповідачем рахунок від 03.06.2026 має №2. .
Отже, суд погоджується з доводами позивача, що невідповідність реквізитів у графі «Призначення платежу» платіжних інструкцій № 541 та № 588 реквізитам рахунків № 1 та № 2, а також реквізитам договору № 06/08 від 06.08.2025, виключає можливість ідентифікації вказаних платежів як виконання грошового зобов`язання відповідача за договором про надання правової допомоги № 06/08 від 06.08.2025р, що вказує на відсутність доказів фактичного перерахування коштів на оплату послуг саме за договором № 06/08 від 06.08.2025.
Заявник проти вказаних доводів позивача заперечень суду не надав, причини цих розбіжностей не пояснив та не спростував. 
Оцінивши доводи сторін суд виходить з того, що заперечення позивача стосовно невідповідності призначення платежу у платіжних інструкціях № 541 та № 588 не є достатньою матеріально-правовою підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки підписаними обома сторонами актами приймання-передачі послуг підтверджено існування у відповідача дійсного грошового зобов`язання перед адвокатським бюро в сумі 8000,00 грн., тобто наявність витрат, які мають бути сплачені у зв`язку з розглядом справи. 
Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права (п.1 ч.2 ст. 137 та ч.8 ст. 141 ЦПК України) (п.1 ч.2 ст. 126 та ч.8 ст. 129 ГПК України) - витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 19.08.2020 у справі № 910/6029/17, від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, від 02.09.2020 у справі № 329/766/18, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18 та інших).
Таким чином, сам по собі факт не перерахування коштів від клієнта адвокату за надану правову допомогу не є підставою для відмови у стягненні цих коштів з відповідача, оскільки відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу підлягають не тільки фактично сплачені кошти, а й ті, що підлягають сплаті (ст. п.1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Відносно заперечень позивача щодо застосовування критерію реальності адвокатських витрат, що передбачає встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, суд зазначає, що позивач лише вказує на існування вказаного критерію та відповідну судову практику Верховного Суду, але не наводить жодних обставин та відповідних доказів на спростування поданих відповідачем доказів надання правничої допомоги, тобто заперечення позивача щодо нерозумності розміру витрат мають виключно декларативний характер. Проте він не надав суду обґрунтованого контррозрахунку, не довів, що сума 8 000,00 грн. є завищеною та не відповідає ринковим цінам на ідентичні послуги адвокатів або є неспівмірною зі складністю справи та обсягом підготовлених процесуальних документів. 
При цьому суд враховує,що розмір витрат на правничу допомогу складає 8,17 % від ціни позову 97941,64 грн., а тому є цілком співмірним та не має ознак завищення. Сама лише незгода сторони з розміром витрат за відсутності доказів їх неспівмірності не є правовою підставою для відмови у їх відшкодуванні або зменшення.
Судом встановлено, що реальність адвокатських витрат (їхня дійсність та неминучість) у цій справі підтверджується належними письмовими доказами. Заявлений до стягнення розмір витрат (8 000,00 грн.) ґрунтується на умовах додаткової угоди № 1 від 07.01.2026 до договору про надання правової допомоги № 06/08 від 06.08.2025, якою встановлено фіксовану вартість за вчинення окремих процесуальних дій. Фактичне надання послуг зафіксовано у двосторонніх актах приймання-передачі наданих послуг № 1 від 08.05.2026 та № 2 від 03.06.2026, які містять детальний опис вчинених адвокатом дій, а саме: підготовка відзиву на позовну заяву (2 000,00 грн), підготовка заперечення на відповідь на відзив (1 000,00 грн), а також участь у п`яти судових засіданнях 30.03.2026, 22.04.2026, 04.05.2026, 11.05.2026 та 03.06.2026 (загалом 5 000,00 грн). Зазначені процесуальні дії об`єктивно вчинені під час розгляду справи № 908/3959/25, що свідчить про дотримання критерію реальності.
Доводи позивача щодо необхідності врахування фінансового стану обох сторін не ґрунтуються на приписах статті 126 ГПК України як самостійна підстава для відмови у відшкодуванні вказаних витрат. Крім цього, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження свого скрутного фінансового становища, яке б виключало можливість покладення на нього судових витрат за наслідками відмови у задоволенні поданого ним позову.
Підсумовуючи наведене суд вважає, що надані відповідачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування йому судом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн., оскільки вони є співмірними з розміром позовних вимог, складністю справи та підтверджені відповідними доказами, а також відповідають критерію розумної необхідності таких витрат. 
Керуючись ст.ст. 123, 124, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд – 
ВИРІШИВ:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМ`ЄР” від 08.06.2026 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення задовольнити.
2. Прийняти додаткове рішення та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНТЕР КОЗАК” (вул. Дніпровські пороги, буд. 19, кв. 135, м. Запоріжжя, 69096; код ЄДРПОУ 44848575) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ПРЕМ`ЄР” (вул. Незалежної України, буд. 3, кв. 21, м. Запоріжжя, 69006; код ЄДРПОУ 31676992) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000(вісім тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання додатковим рішенням чинності.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано 25.06.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 3 та 5 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.