ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 р.	Справа № 588/170/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Огієнко О.О, повний текст складено 13.04.26 по справі № 588/170/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання протиправними дій та скасування рішення
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Тростянецького районного суду Сумської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд: скасувати постанову №24/2026 від 23.01.2026 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 13.04.2026 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13.04.2026 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; стягнути судові витрати по даній справі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку, що правопорушення виявлено 14.01.2026. Проте цей висновок суперечить матеріалам справи, оскільки позивач прибув до ТЦК та СП 14.06.2025 для оновлення даних. Згідно з принципом належного урядування, саме в цей момент ТЦК отримав об`єктивну можливість виявити факт не проходження ВЛК. Спроба ТЦК штучно перенести дату «виявлення» на момент затримання особи поліцією (через 7 місяців після звернення особи) є незаконною. Відтак, на момент винесення постанови (23.01.2026) минуло більше 3 місяців з дня виявлення, що згідно зі ст.38 КУпАП унеможливлює накладення штрафу. Вказує, що суд першої інстанції проігнорував положення п.63 Постанови №560, де зазначено, що військовозобов`язані, у яких строк відстрочки не закінчився, на медичний огляд не направляються. Повідомляє, що позивач оформив відстрочку (батько трьох дітей) 16.06.2025. Відповідно, з цієї дати будь-які вимоги ТЦК щодо проходження ВЛК стали юридично нікчемними. Подія правопорушення (непроходження ВЛК) припинилася в момент виникнення у особи законного права на відстрочку. Стверджує, що Закон №3621-IX зобов`язує особу з`явитися саме для отримання направлення. Позивач з`явився до ТЦК 14.06.2025, що зафіксовано судом. Відповідач не надав жодних доказів того, що в цей день позивачу намагалися вручити направлення на ВЛК, а він відмовився. За відсутності врученого направлення особа не може вважатися такою, що ухиляється від огляду. Звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено численні періоди стаціонарного лікування позивача (кардіологія, травматологія). При цьому, висновок суду про те, що позивач міг пройти ВЛК «у вільний від лікування час», є суб`єктивним припущенням, яке не враховує тяжкість діагнозів (операції, гіпсова лонгета) та необхідність реабілітації. Зауважує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки факту, що в якості свідків відмови від підпису протоколу були залучені виключно працівники того ж самого ТЦК та СП ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), що прямо суперечить принципу неупередженості. Наголошує, що наданий відповідачем відеозапис із бодікамери є фрагментарним та не відображає всієї події (зокрема, початкового спілкування та надання позивачем пояснень про наявність відстрочки та стан здоров`я). Зазначає, що вибіркове використання відеозапису свідчить про намагання відповідача приховати факти, що свідчать на користь позивача. Вказує, що під час складання протоколу 14.01.2026 позивачу не було роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Посадові особи ТЦК формально зазначили про роз`яснення, проте фактично позивач був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою та надати пояснення по суті. Це є грубим порушенням процедури, що згідно з практикою Верховного Суду є підставою для скасування постанови. Повідомляє, що сторона позивача подасть судові витрати відповідно до чинного законодавства після проголошення рішення по справі або до виходу суду до нарадчої кімнати. Приблизна сума витрат на правову допомогу становитиме 10 000 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13.04.2026 без змін. Зазначає, що 14.01.2026 о 18 год. 30 хв., під час дії особливого періоду (правового режиму воєнного стану), у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 , згідно витягу з книги протоколів №244 від 10.07.2024 засідань військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 та картки медичного огляду військовозобов`язаного від 10.07.2024, був визнаний за станом здоров`я тимчасово непридатним до військової служби з переоглядом через 2 місяці (10.09.2024), до 05.06.2025 включно не виконав обов`язок щодо проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, що є порушенням вимог пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Вказує, що в діях ОСОБА_1 , у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду для визначення придатності до військової служби, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. Стверджує, що 14.01.2026 на момент доставки працівниками поліції військовозобов`язаного ОСОБА_1 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 , останній не мав діючої відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, хоча мав всі підстави для її оформлення у відповідності з п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зауважує, що ОСОБА_1 відмовився від проставлянь будь-яких особистих підписів у відповідних графах бланку протоколу, через що суть адміністративного правопорушення, час та місце розгляду справи було доведено в усній формі старшим лейтенантом ОСОБА_4 в присутності свідків та під запис на бодікамеру №Р23В0134. Наголошує, що клопотання про перенесення розгляду справи із зазначенням поважності причин неявки від ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, чи його представника ні в усному, ні в електронному або письмовому вигляді до ІНФОРМАЦІЯ_3 не надходило. Вважає, що в діях ОСОБА_1 , у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо повторного медичного огляду для визначення придатності до військової служби, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст.286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Учасники по справі отримали копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду, судову повістку та апеляційну скаргу, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є громадянином України, віком 41 рік, військовозобов`язаним.
Згідно відомостей застосунку «Резерв+», сформованого 24.01.2026, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ), має звання – солдат. За постановою ВЛК від 18.10.2002 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Зі змісту витягу з книги протоколів засідань ВЛК №244 від 10.07.2024 вбачається, що ОСОБА_1 визнаний тимчасово непридатним до військової служби з переоглядом через 2 місяці (10.09.2024), що також підтверджується карткою обстеження та медичного огляду від 10.07.2024.
Відповідно до свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження, ОСОБА_1 одружений та на утриманні має трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 17.02.2022 позивач має пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.
У періоди з 03.06.2024 по 17.06.2024, з 30.07.2024 по 01.08.2024, з 29.10.2024 по 16.11.2024, з 26.11.2024 по 28.11.2024, з 27.06.2025 по 30.06.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах.
Згідно відомостей книги записів відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 був присутній у ІНФОРМАЦІЯ_10 14.06.2025.
З журналу обліку відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що ОСОБА_1 доставлений поліцією до ІНФОРМАЦІЯ_5 14.01.2026 о 17 год. 50 хв., де перебував до 19 год. 05 хв.
14.01.2026 офіцером ІНФОРМАЦІЯ_5 старшим лейтенантом ОСОБА_4 відносно ОСОБА_1 складено протокол №24/2026 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
За змістом протоколу №24/2026 про адміністративне правопорушення, 14.01.2026 о 08 год. 30 хв. встановлено, що ОСОБА_1 , згідно витягу з книги протоколів засідань військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 та картки медичного огляду від 10.07.2024, був визнаний тимчасово непридатним до військової служб з переоглядом через 2 місяці. Згідно пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 №3621-ІХ, в редакції закону від 12.02.2025 №4235-ІХ, громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервістів з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Однак, станом на 14.01.2026 повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби у визначені законодавством терміни не пройшов. Своїми умисними діями, що виразилися у тривалому, неперервному невиконанні обов`язків, передбачених та покладених на нього законом, а саме не виконанні ним вимог п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 №3621-ІХ, в редакції закону від 12.02.2025 №4235-ІХ, абзацу 4 пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинив триваюче правопорушення, яке припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок або виконання обов`язку відповідним суб`єктом, вчинивши таке правопорушення в особливий період.
У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, а також що розгляд справи відбудеться о 15 год. 00 хв. 23.01.2026 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від надання пояснень, підпису протоколу та отримання примірника протоколу ОСОБА_1 у присутності свідків відмовився.
Згідно матеріалів відеозаписів, наданих стороною відповідача на виконання ухвали суду від 16.02.2026, ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, отримання повістки, підпису протоколу про адміністративне правопорушення та отримання примірника протоколу.
23.01.2026 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 відносно ОСОБА_1 винесена постанова №24/2026 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. 
За змістом вказаної постанови, 14.01.2026 о 08 год. 30 хв. встановлено, що ОСОБА_1 , згідно витягу з книги протоколів засідань військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 та картки медичного огляду від 10.07.2024, був визнаний тимчасово непридатним до військової служб з переоглядом через 2 місяці. Згідно пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 №3621-ІХ, в редакції закону від 12.02.2025 №4235-ІХ, громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервістів з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Однак, станом на 14.01.2026 повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби у визначені законодавством терміни не пройшов. Своїми умисними діями, що виразилися у тривалому, неперервному невиконанні обов`язків, передбачених та покладених на нього законом, а саме не виконанні ним вимог п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 №3621-ІХ, в редакції закону від 12.02.2025 №4235-ІХ, абзацу 4 пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинив триваюче правопорушення, яке припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок або виконання обов`язку відповідним суб`єктом, вчинивши таке правопорушення в особливий період.
Не погодившись з накладенням адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийнятого ним рішення, а тому оскаржувана постанова відповідача не підлягає скасуванню. 
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КупАП; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст.210-1 КУпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (із подальшим продовженням такого строку).
Указом Президента України Про загальну мобілізацію №65/2022 від 24.02.2022 (з наступними змінами) оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту – Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч.2 ст.1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.3 ст.1 Закону № 2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч.8 ст.2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходження зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Відповідно до ч.14 ст.2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актам.
Частиною 9 ст.1 Закону №2232-XII визначені категорії громадян України щодо військового обов`язку, а саме: допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч.10 ст.1 Закону №2232-XII громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з ч.1 ст.27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі.
Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною 2 ст.33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст.34 Закону №2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Пунктом 2 ч.1 ст.37 Закону №2232-ХІІ встановлено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, зокрема, зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, служби зовнішньої розвідки України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України. Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі по тексту - Положення №154).
Відповідно до п.1 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
Згідно з п.2 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.
Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.
11.04.2024 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі по тексту – Закон №3633-ІХ), який набрав чинності 18.05.2024.
Підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №3633-ІХ установлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Відповідно до абзацу 3 підпункту 10-1 пункту 1 додатку 2 Порядку організації і ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України «Про оголошення мобілізації», затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Пункт 79 Порядку №1487 передбачає, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку (додаток 20); виключають з військового обліку на підставі відповідних підтвердних документів осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (такими, що пропали безвісти), засуджені до позбавлення волі або померли; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пункт 56 цього ж Порядку визначає повноваження Національної поліції, яка за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ (додаток 20) здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Додатком 2 до Порядку №1487 визначені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, пунктом 1 яких передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки; 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів; 3) не змінювати місце проживання з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів СБУ, Служби зовнішньої розвідки - без дозволу відповідного керівника); 4) проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань приписки, призовних комісій або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у Службі зовнішньої розвідки - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки; 5) проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, проходити службу у військовому резерві; 6) особисто прибувати до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки з паспортом громадянина України і військово-обліковими документами для зняття з військового обліку в разі вибуття в іншу місцевість до нового місця проживання, за межі України на постійне місце проживання або на строк більше трьох місяців, у разі зміни місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району; 7) особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки, закордонної дипломатичної установи України), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік; 8) особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію; 9) негайно повідомляти районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, підрозділам Служби зовнішньої розвідки за місцем військового обліку про втрату військово-облікового документа; 10) звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки; 11) подавати щороку до 1 жовтня до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право громадян на відстрочку від призову на строкову військову службу.
У відповідності до ч.8 ст.5 Закону України від 16.03.2016 №1951-VІІІ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі по тексту - Закон №1951-VІІІ) органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Частиною 1 ст.14 Закону №1951-VІІІ встановлено, наступне: 1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; 2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами; 3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.
Наказ Міністерства оборони від 20.12.2017 №684, яким було затверджено Перелік випадків, за яких громадяни України знімаються з військового обліку військовозобов`язаних, втратив чинність від 29.08.2024 на підставі наказу Міністерства оборони №509 від 25.07.2024.
04.05.2024 набрав чинності Закон України від 21.03.2024 №3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3621-IX громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто до 04.02.2025) підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.
Згідно з Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» №4235-ІХ від 12.02.2025 (далі по тексту – Закон №4235-ІХ) були внесені зміни до Закону №3621-IX та п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення викладено в новій редакції: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово лікарську комісію для проходження медичного огляду». Закон №4235-ІХ набрав чинності 15.02.2025.
Аналіз пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3621-IX (Закону №4235-IXвід 12.02.2025) дозволяє дійти висновку, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, тобто до 04.05.2024, зобов`язані були до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Законодавцем визначено два альтернативних шляхи виконання громадянином зазначеного обов`язку: 1) самостійне звернення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду; 2) самостійне звернення через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
У відповідність до зазначеного Закону України був приведений наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яким визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких Закону України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист України, в редакції Закону України від 12.02.2025 №4235-ІХ, позивач як особа, яка була визнана обмежено придатною до військової служби до набрання чинності цим законом мав пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, для чого мав самостійно звернутись до ТЦК та СП або через електронний кабінет для отримання направлення на ВЛК.
Для виконання цих дій законом було встановлено строк до 05.06.2025.
Невиконання цих дій у встановлений строк є підставою для адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Строк до 05.06.2025 встановлений для добровільного виконання вимоги закону, проте завершення цього строку не відміняє необхідність її виконання. Відповідно, весь час після 05.06.2025 особа, яка не виконала вимогу закону, знаходиться у стані триваючого правопорушення.
Інше тлумачення цього строку і, відповідно, припинення обов`язку щодо проходження ВЛК після 05.06.2025 сприяло б ухиленню від виконання передбаченого законом обов`язку, стимулювало неправомірну поведінку та призвело б до неефективності дій з мобілізаційної роботи.
За обставинами справи, ОСОБА_1 з 10.07.2024 був особою зі статусом «обмежено придатний», щодо якої законодавством передбачалися спеціальні обов`язки щодо повторного проходження військово-лікарської комісії у визначені строки.
Отже, позивач, будучи громадянином України чоловічої статі віком від 25 до 60 років, який був визнаний обмежено придатним до військової служби у воєнний час, був зобов`язаний до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, самостійно ініціювавши проходження ВЛК шляхом звернення до ТЦК або звернення через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
Однак, як зазначено вище, позивач самостійно не звернувся до ТЦК та СП через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду та не пройшов його у визначений законом строк.
У зв`язку з викладеним, судом встановлено порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Такі дії вчинені в особливий період.
Виходячи з наведеного, в діях ОСОБА_1 вбачається порушення вищезазначеної вимоги та абз.4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що свідчить про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що позивач жодних повісток та направлень на ВЛК від ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримував, як підстава для задоволення позову, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №3621-ІХ від 21.03.2024, в редакції Закону України №4235-IX від 12.02.2025, на громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом покладався обов`язок до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни були зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
При цьому, ні сімейний стан позивача і наявність трьох малолітніх дітей, що є підставою для відстрочки як багатодітного батька, ні перебування позивача у ІНФОРМАЦІЯ_10 14.06.2025, не виключало обов`язку до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, який був покладений пунктом 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України №3621-ІХ від 21.03.2024 в редакції Закону України №4235-IX від 12.02.2025, на громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом.
Щодо посилання позивача на тривале перебування позивача на лікуванні, колегія суддів враховує, що позивач з 03.06.2024 по 17.06.2024, з 30.07.2024 по 01.08.2024, з 29.10.2024 по 16.11.2024, з 26.11.2024 по 28.11.2024, з 27.06.2025 по 30.06.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі.
Водночас, матеріали справи не містять доказів про те, що позивач вживав заходів щодо отримання направлення на військово-лікарську комісію до спливу зазначеного строку та не зміг пройти військово-лікарську комісію у зв`язку з лікуванням. 
Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач прибув до територіального центру комплектування та соціальної підтримки після закінчення лікування, повідомивши про поважні причини неможливості звернення за отриманням направлення на військово-лікарську комісію раніше.
При цьому, у період з 29.11.2024 по 05.06.2025 позивач не перебував на лікуванні, а отже мав можливість у цей період отримати направлення (у тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста) та пройти повторний медичний огляд.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови спливли строки притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Згідно з ч.9 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем установлення наявності підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протоколи про адміністративне правопорушення.
Відтак, початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано докази, проаналізовано фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок формується у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення. Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Як встановлено судом на підставі сукупності досліджених доказів, вчинення позивачем правопорушення було виявлено 14.01.2026, що підтверджується протоколом №24/2026 від 14.01.2026 та вже 23.01.2026 спірною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, тобто протягом трьох місяців з дня виявлення правопорушення та не пізніше одного року з дня його вчинення.
Отже, з урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що адміністративне стягнення на позивача було накладено у строк, передбачений частиною 9 статті 38 КУпАП.
Щодо посилання апелянта на те, що під час складання протоколу 14.01.2026 позивачу не було роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, колегія суддів враховує, що допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_4 пояснив, що 14.01.2026 близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 , як порушника військового обліку. У подальшому було з`ясовано, що ОСОБА_1 не пройшов повторний медичний огляд до 05.06.2025 та потрапив у розшук. Відносно ОСОБА_1 був складений протокол за ч.3 ст.210-1 КУпАП. У 2024 році позивач проходив медичний огляд та був визнаний обмежено придатним до військової служби, тому повинен був пройти повторний огляд протягом 2 місяців. Коли особа проходить медичний огляд, то в ТЦК передають матеріали. Правопорушення у ОСОБА_1 є триваючим. На момент доставки ОСОБА_1 мав право на відстрочку, але нею не скористався. Були свідки ОСОБА_2 та помічник чергового ОСОБА_9 , який записував на бодікамеру. На той момент людей на вулиці не було, нікого іншого було залучити свідками. Про здійснення відеофіксації у протоколі не зазначали. Позивачу було роз`яснено права, положення статті 63 Конституції України, у тому числі право на адвоката. Відео знімали, коли позивач відмовився від надання пояснення та проставлення підпису.
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_2 пояснив, що у ІНФОРМАЦІЯ_11 14.01.2026 поліцією було доставлено ОСОБА_1 , який був у розшуку. З`ясували, що ОСОБА_1 проходив комісію 10.07.2024, був у статусі тимчасово непридатний та мав пройти огляд через 2 місяці. Відносно ОСОБА_1 склали протокол, але останній відмовився від підпису. Застосували камеру щоб зафіксувати, що ОСОБА_1 відмовився від підпису. Відеокамеру увімкнули у процесі складання протоколу. Права роз`яснювали ОСОБА_1 . Свідків не вийшло запросити, бо було темно, люди не ходили. Тому вирішили, що працівники ТЦК будуть свідками. ОСОБА_4 пропонував ОСОБА_1 примірник протоколу.
У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, а також що розгляд справи відбудеться о 15 год. 00 хв. 23.01.2026 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від надання пояснень, підпису протоколу та отримання примірника протоколу ОСОБА_1 у присутності свідків відмовився.
Згідно матеріалів відеозаписів, наданих стороною відповідача на виконання ухвали суду від 16.02.2026, ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, отримання повістки, підпису протоколу про адміністративне правопорушення та отримання примірника протоколу.
Отже, доводи позивача не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.
Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, колегія суддів доходить висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а тому складання постанови уповноваженим органом про притягнення його до адміністративної відповідальності є правомірним.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оспорювана позивачем постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстави для її скасування відсутні.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом апеляційної інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Підстави для розподілу судових витрат згідно зі ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13.04.2026 по справі № 588/170/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено 25.05.2026 року