Справа № 502/1814/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області
у складі: 
головуючого – судді Масленикова О.А.
за участю:
секретаря судового засідання – Скрипкіної А.Ю.
представника позивача – Саінчук А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до
Одеського національного морського університету
про 
скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді та
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області суду з позовом до Одеського національного морського університету про скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 травня 2023 року Відповідач перевів Позивача начальника ВМТЗ з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року на посаду провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ, з окладом 5265 грн (10 т.р.) за рахунок коштів спеціального фонду (витяг з наказу від 30.05.2023 року №111 вк/о).
30 травня 2023 року Відповідач поклав на Позивача виконання обов`язків начальника ВМТЗ на провідного фахівця з публічних закупівель та встановив доплату у розмірі 50 % від 5265 грн (10 т.р.) за рахунок коштів загального фонду бюджету за суміщення посади (витяг з наказу від 30.05.2023 року №111 вк/о).
27 листопада 2024 року Відповідач прийняв Позивача з 01 січня 2025 року по 31.12.2026 року на посаду інженера 1 кат. ВМТЗ, з окладом 5527 грн (9 т.р.) за рахунок коштів спеціального фонду та поклав виконання обов`язків з 01.01.2025 року (витяг з наказу №296 вк/о від 27.11.2024 року). 
05 лютого 2025 року Відповідач перевів Позивача інженера 1 кат. ВМТЗ, з 04.02.2025 р. по 31.12.2026 року на посаду провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ із збереженням попереднього встановлених доплат з окладом 5815 грн (10 т.р.) за рахунок коштів спеціального фонду (витяг з наказу від 05.02.2025 року №33 вк/о).
28 березня 2025 року Відповідач прийняв Позивача на посаду провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ з 01.04.2025 року по 31.12.2025 р. на 0,5 ставки на посаду товарознавця ВМТЗ на умовах внутрішнього сумісництва з графіком роботи з понеділка по п`ятницю 4 години на день, з окладом 0,5 від 4345,00 грн (5 т.р.) за кошти загального фонду бюджету (витяг з наказу від 28.03.2025 року за №70 вк/о).
Станом на 01 вересня 2025 року позивач отримав дохід за наступними періодами:
-за січень 2025 рік - 13719,47 грн з утриманням ПДФО та ВЗ;
-за лютий 2025 рік - 14033,38 грн з утриманням ПДФО та ВЗ;
-за березень 2025 рік - 14900,30 грн з утриманням ПДФО та ВЗ;
-за квітень 2025 рік - 11857,38 грн з утриманням ПДФО та ВЗ;
-за травень 2025 рік - 9287,50 грн з утриманням ПДФО та ВЗ;
-за червень 2025 рік - 9240,00 грн з утриманням ПДФО та ВЗ;
-за липень 2025 рік -9184,19 грн з утриманням ПДФО та ВЗ;
-за серпень 2025 рік - 8348,73 грн з утриманням ПДФО та ВЗ;
Відповідач видав два накази: №112 вк/о «Про оголошення догани» від 21.05.2025 року та № 114 вк/о «Про припинення суміщення посад» від 21.05.2025 року.
Зі змісту наказу №112 вк/о «Про оголошення догани» від 21.05.2025 року вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, а саме, порушень при закупівлях, оголосити догану в.о. начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 . Підстава: службова записка проректора з АГР.
Зі змісту наказу № 114 вк/о вбачається, що припинено суміщення посад з 23 травня 2025 року в.о. начальника ВМТЗ ОСОБА_1 , причина звільнення: ч. 3 ст. 32 КЗпП та ст. 103 КЗпП України.
11 серпня 2025 року ОСОБА_2 написав дві заяви про звільнення за власним бажанням з 31 серпня 2025 року з посади товарознавця та з посади провідного фахівця з публічних закупівель.
12 серпня 2025 року ОНМУ в особі ректора Руденко С.В. видав наказ №172 від 12.08.2025 р. про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 з посади провідного фахівця з публічних закупівель та з посади товарознавець (сум) за власним бажанням на підставі заяви ОСОБА_1 , ст. 38 КЗпП України. 
18 серпня 2025 року ОСОБА_2 написав дві заяви про відміну наказу №172 вк/о від 12.08.2025 року про його звільнення за власним бажанням 31.08.2025 року, тобто відкликав свої дві заяви.
20 серпня 2025 року ОНМУ в особі ректора Руденко С.В. відмінено наказ №172 від 12.08.2025 р. у частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 , провідний фахівець з публічних закупівель за основним місцем роботи, з 31.08.2025 р. Підстава: заява ОСОБА_1 , згода в.о. начальника відділу, проректора з АГР, ПФВ, головного бухгалтера (витяг з наказу від 20.08.2025 року за №178 вк/о).
Разом з тим, відповідач не відмінив наказ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади товарознавця за внутрішнім сумісництвом, з 31.08.2025 року.
Позивач відкликав свою заяву через 7 днів (18.08.2025 року). Крім того, на заявах від 19.08.2025 року наявні резолюції всіх відділів щодо відсутності заперечень з приводу відміни незаконного наказу.
Однак, Відповідач не відмінив свій наказ №172 вк/о від 12.08.2025 року про звільнення ОСОБА_1 з посади товарознавця 0,5 ставки внутрішнього сумісника.
Позивач продовжує працювати на основному місці роботи провідного фахівця з публічних закупівель, а з посади товарознавця 0,5 ставки незаконно звільнений, оскільки заява про звільнення за власним бажанням була відкликана вчасно (до 2 тижнів).
Позивач наголошує, що наказ №172 вк/о від 12.08.2025 року не отримував та не підписував, оскільки його не надавали позивачу.
Зважаючи на вищевикладене, позивач просив суд:
- скасувати наказ Одеського національного морського університету №172 вк/о «Про припинення трудового договору (контракту)» від 12 серпня 2025 року в частині звільнення з посади товарознавця відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 , за власним бажанням;
- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на посаді товарознавця відділу матеріально-технічного забезпечення Одеського національного морського університету;
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з Одеського національного морського університету (місцезнаходження: Україна, 65029, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Мечникова, буд. 34) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 16.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання, про що повідомлені сторони.
23.10.2025 року представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу №70 вк/о від 26 березня 2025 року був прийнятий на 0,5 ставки на посаду товарознавця ВМТЗ з 01.04.2025 року по 31.12.2025 року. Таким чином, ОСОБА_1 працював на посаді товарознавця ВМТЗ в рамках строкового трудового договору. Чинне законодавство України, регламентує, що право на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням передбачене виключно щодо безстрокового трудового договору, в той час, як ОСОБА_1 працював на посаді товарознавця ВМТЗ по строковому трудовому договору. Тому, дії Одеського національного морського університету відповідають нормам чинного законодавства України. Вимоги щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в даному випадку є похідними, а тому, також, не підлягають задоволенню. 
На підставі вищезазначеного, представник відповідача вважає, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню за результатами судового розгляду.
11.11.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого зазначено, що з доводами та аргументи, які викладені у відзиві на позовну заяву позивач повністю не погоджується та вважає, що вони не заслуговують на увагу, з наступних підстав.
У відзиві представник ОНМУ посилається на той факт, що був укладений строковий трудовий договір. Разом з тим, до відзиву на позовну заяву такий трудовий контракт не долучений. Позивач взагалі зазначає, що він його не підписував. Разом з тим, підставою подання позовної заяви було не укладення трудового договору, а неправомірне звільнення з посади позивача. Представник звертає увагу суду на те, що ОНМУ посилається на ст. 23, 38. 39 КЗпП України. ОНМУ у відзиві на позовну заяву зробив висновок, що чинне законодавство України, регламентує, що право на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням передбачене виключно щодо безстрокового трудового договору, в той час, як ОСОБА_1 працював на посаді товарознавця ВМТЗ по строковому трудовому договору. Тому, дії ОНМУ відповідають нормам чинного законодавства України. Головне той факт, що ОНМУ повністю підтверджує той факт, що позивач відкликав свою заяву про звільнення. Так, трудовий договір ОНМУ не надав.
За змістом наведеної правової норми ( ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України) право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує безумовний обов`язок роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави в установлені законом строки. Отже, працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Отже, право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням за умови попередження роботодавця за два тижні відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України кореспондується обов`язок роботодавця оформити відповідним наказом звільнення та виконати обов`язки, визначені статтями 47, 116 КЗпП України. Аналізуючи положення статті 38 Кодексу законів про працю України Верховний Суд вказав, що цією правовою нормою надано працівникові безумовне право на відмову від раніше поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку і власник або уповноважений ним орган не має права звільняти таку особу до закінчення строку попередження. Так, позивач подав заяву про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням. В Постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року по справі № 295/14567/20 вказано, що «трудові відносини можуть бути продовжені з працівником, який подав заяву про звільнення лише в разі наявності одночасно двох умов, коли працівник не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору та за умови, коли на його місце не запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору». Так, виконуються одночасно дві умови: позивач не залишив роботи і не вимагав розірвання договору нікого не запросили на його місце. Більш того, ОНМУ скасувало наказ один на підставі відкликання заяви про звільнення, а оскаржуваний наказ не скасувало. Незрозумілий аргумент ОНМУ щодо строковості трудового договору, оскільки він повністю не обґрунтований та спростовується матеріалами справи. Підстава звільнення позивача не закінчення строку договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України), а навпаки, - за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Таким чином, представник позвиача зазначив, що відзив на позовну заяву повністю не обґрунтований, а позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо повноважень представника відповідача представник зазначила, що згідно відомостей з ЄДРПОУ значиться, що керівник юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи: Руденко Сергій Васильович, Шумило Олександр Миколайович. У ЄДРПОУ не значиться Брославець В.В. та в довіреності не значиться статус адвоката.
Щодо витребуваних судом доказів зауважила, що ОНМУ надало довідку яка не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Також звертає увагу суду, що значаться два місяці липень 2025 рік та серпень 2025 рік. Разом з тим, позивача було звільнено у серпні 2025 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На думку представника, наявні підстави притягнення до процесуальної відповідальності Відповідача у вигляді штрафу.
З огляду на вищезазначене, представник позивача просила суд:
-врахувати доводи та аргументи, які викладені у відповіді на відзив на позовну заяву та задовольнити позовну заяву в повному обсязі;
- притягнути до процесуальної відповідальності відповідача у вигляді штрафу в порядку ст. 148 ЦПК України;
-повернути відзив на позовну заяву, оскільки підписаний та направлений неповажною особою.
26.11.2025 року від представника відповідача Одеського національного морського університету – Брославець В.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що в тексті відповіді на відзив представник позивача заперечує факт наявності у позивача саме строкового трудового контракту. 
Так, Наказом №296 вк/о від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду інженера 1 категорії ВМТЗ з 01.01.2025 року по 31.12.2026 року та покладено на нього з 01.01.2025 року по 31.12.2026 року виконання обов`язків начальника ВМТЗ в порядку суміщення посад. Підставою для прийняття цього наказу була заява ОСОБА_1 про прийняття на посаду інженера 1 категорії ВМТЗ та встановлення доплати за виконання обов`язків начальника ВМТЗ з 01.01.2025 року по 31.12.2026 року. 
Наказом №33 вк/о від 05 лютого 2025 року ОСОБА_1 було переведено з посади інженера 1 категорії ВМТЗ на посаду провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ з 04.02.2025 року по 31.12.2026 року. Підставою для прийняття цього наказу була заява ОСОБА_1 про переведення з посади інженера 1 категорії ВМТЗ на посаду провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ з 04.02.2025 року по 31.12.2026 року та службова записка за підписом самого ОСОБА_1 , як в.о. начальника ВМТЗ. 
Наказом №70 вк/о від 28 березня 2025 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду товарознавця ВМТЗ на умовах внутрішнього сумісництва з 01.04.2025 року по 31.12.2025 року на 0,5 ставки. Підставою прийняття цього наказу була заява ОСОБА_1 від 26.03.2025 року, в якій він чітко просить прийняти його строком з 01.04.2025 року по 31.12.2025 року. 
Отже, станом на момент прийняття оскаржуваного наказу ОСОБА_1 працював в ОНМУ на умова строкового трудового договору, що підтверджується власноручно заповненими та підписаними ним заявами та наказами. Таким чином, твердження представника позивача, що він не працював на умовах строкового договору та/або не був обізнаний щодо цього не відповідають дійсності. 
Крім того, представник відповідача звертає увагу суду, що позивачем не було спростовано того факту, що право на відкликання заяви про звільнення відповідно до статті 38, як цього вимагає позивач, можливе виключно при укладенні безстрокового трудового договору. Так, позивач посилається на Постанову від 18.11.2019 у справі №813/3857/15 Верховний Суд. Однак, в рамках цієї справи розглядався спір щодо відкликання позивачем саме трудового договору, укладеного на невизначений строк. Також, позивач у відповіді на відзив посилається на Постанову Верховного Суду від 05.04.2023 року по справі №295/14567/20, в якій зокрема зазначено: «трудові відносини можуть бути продовжені з працівником, який подав заяву про звільнення лише в разі наявності одночасно двох умов, коли працівник не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору та за умови, коли на його місце не запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору». 
Однак, відповідна судова практика не може застосовуватись до правовідносин, що є предметом розгляду в рамках даної справи. По-перше, позивач не продовжував виконувати свої трудові обов`язки. На теперішній час, позивач виконує обов`язки провідного фахівця з публічних закупівель, в той же час, обов`язки товарознавця ОСОБА_3 не виконуються. По-друге, відповідачем було виконано всі процедури пов`язані зі звільненням позивача, зокрема повідомлено ДПС. 
Щодо повноважень представника Одеського національного морського університету зазначає, що відповідно до частини 4 статті 62 ЦПК України: «4. Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Таким чином, повноваження адвоката на представництво інтересів може підтверджуватись довіреністю, а тому, для підтвердження повноважень представника, надає до суду повторно копію довіреності, а також, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
16.01.2026 року від представника відповідача Одеського національного морського університету – Брославець В.В. на адресу суду надійшла заява про закриття провадження по справі, на обґрунтування якої зазначено, що позивач просить скасувати наказ про звільнення та поновити його на посаді товарознавця ВМТЗ на умовах внутрішнього сумісництва на 0,5 ставки. Акцентує увагу на те, що Наказом №70 вк/о від 28 березня 2025 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду товарознавця ВМТЗ на умовах внутрішнього сумісництва з 01.04.2025 року по 31.12.2025 року на 0,5 ставки. На теперішній час, сторонами не було прийнято рішення про продовження строку трудових відносин в частині посади товарознавця ВМТЗ.
Таким чином, строк трудового контракту ОСОБА_1 щодо посади товарознавця ВМТЗ закінчився. Отже, у разі задоволення судом позовних вимог, відповідач не може поновити позивача на роботі, адже трудові відносини між сторонами носили строковий характер та на теперішній час, завершились.
Враховуючи зазначене, представник відповідача просив суд, закрити провадження по справі в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді товарознавця ВМТЗ.
Протокольною ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 19.01.2026 року було відмовлено в задоволені клопотання представникавідповідача про закриття провадження у справі /а.с. 124/.
Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 23.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, про що повідомлені сторони.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд задовольнити позов, зокрема, поновити позивача на відповідній посаді, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судом рішення, а також до закінчення судових дебатів зробила заяву відповідно до другого абзацу ч. 8 ст. 141 ЦПК України про те, що докази на підтвердження понесених судових витрат позивачем будуть подані після ухвалення рішення судом.
Представник відповідача Одеського національного морського університету – Брославець В.В. в судове засідання не з`явився.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Згідно Витягу з Наказу №111 вк/о від 30.05.2023 року по особовому складу, виданого Одеським національним морським університетом вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , начальника ВМТЗ, з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року переведено на посаду провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ, з окладом 5265 грн (10 т.р.) за рахунок коштів спеціального фонду. Підстава: заява ОСОБА_1 , згода ПФВ, головного бухгалтера /а.с.18/.
Згідно Витягу з Наказу №111 вк/о від 30.05.2023 року по особовому складу, виданого Одеським національним морським університетом вбачається, що покладено обов`язки з 01.06.2023 року виконання обов`язків начальника ВМТЗ на провідного фахівця з публічних закупівель - ОСОБА_1 та встановлено доплату у розмірі 50% від 5265 грн (10 т.р.) за рахунок коштів загального фонду бюджету за суміщення посади. Підстава: заява ОСОБА_1 , згода головного бухгалтера, ПФВ, юрисконсульта /а.с.19/.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 26.11.2024 року вбачається, що заявник просить прийняти його на посаду інженера 1 категорії ВМТЗ та встановити доплату за виконання обов`язків начальника ВМТЗ з 01.01.2025 року по 31.12.2026 року /а.с.87/. 
Згідно Витягу з Наказу №296 вк/о від 27.11.2024 року по особовому складу, виданого Одеським національним морським університетом вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , з 01.01.2025 року по 31.12.2026 року прийнято на посаду інженера 1 кат. ВМТЗ, з окладом 5527 грн. (9 т.р.) за рахунок коштів спеціального фонду. Підстава: заява ОСОБА_1 , згода ПФВ, головного бухгалтера, юрисконсульта. Покладено з 01.06.2025 року по 31.12.2026 року виконання обов`язків начальника ВМТЗ на інженера 1 кат. - ОСОБА_1 та встановлено доплату у розмірі 50% від 5527 грн (9 т.р.) за рахунок коштів загального фонду бюджету за суміщення посади. Підстава: заява ОСОБА_1 , згода головного бухгалтера, ПФВ, юрисконсульта /а.с.20/.
Згідно службової записки в.о. начальника ВМТЗ Смаркалова К. від 31.01.2025 року, на ім`я ректора ОНМУ проф. ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 просить перевести його з посади інженера І категорії на посаду провідного фахівця з публічних закупівель зі збереженням раніше встановлених доплат з 01.02.2025 року /а.с.86/.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 04.02.2025 року вбачається, що заявник просить перевести його з посади інженера 1 категорії ВМТЗ на посаду провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ з 04.02.2025 року по 31.12.2026 року /а.с.86/. 
Згідно Витягу з Наказу №33 вк/о від 05.02.2025 року по особовому складу, виданого Одеським національним морським університетом вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , інженера 1 кат. ВМТЗ, з 04.02.2025 року по 31.12.2026 року переведено на посаду провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ, з окладом 5815 грн (10 т.р.) за рахунок коштів спеціального фонду. Підстава: заява ОСОБА_1 , згода ПФВ, головного бухгалтера /а.с.21/.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 26.03.2025 року вбачається, що заявник просить прийняти його на 0,5 ставки на посаду товарознавця ВМТЗ на умовах внутрішнього сумісництва з графіком роботи з понеділка по п`ятницю 4 години на день, з 01.04.2025 року по 31.12.2025 року /а.с.88/. 
Згідно Витягу з Наказу №70 вк/о від 28.03.2025 року по особовому складу, виданого Одеським національним морським університетом вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ, з 01.04.2025 року по 31.12.2025 року прийнято на 0,5 ставки на посаду товарознавця ВМТЗ на умовах внутрішнього сумісництва з графіком роботи з понеділка по п`ятницю 4 години на день, з окладом 4345,00 грн (5 т.р.) за кошти загального фонду бюджету. Підстава: заява ОСОБА_1 , згода в.о. начальника ВМТЗ, проректора з АГР, ПФВ, головного бухгалтера /а.с.22/.
Згідно Наказу №112 вк/о від 21.05.2025 року, виданого Одеським національним морським університетом вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням посадових обовязків, а саме, порушень при закупівлях, оголошено догану в.о. начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 . Підстава: службова записка проректора з АГР. З наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 23.05.2025 року під особистий підпис /а.с.16/.
Згідно Наказу №114 вк/о від 21.05.2025 року, виданого Одеським національним морським університетом вбачається, що з 23.05.2025 року припинено суміщення посади в.о. начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 , відповідно до ч. 3 ст. 32 та ст. 103 КЗпП України. З наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 23.05.2025 року під особистий підпис /а.с.17/.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 , працюючого на посаді провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ від 11.08.2026 року, адресованої на ім`я ректора ОНМУ проф. ОСОБА_5 , заявник просить звільнити його з займаної посади 31.08.2025 року, за власним бажанням /а.с.23/.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 , працюючого на посаді товарознавця ВМТЗ (сумісник) від 11.08.2026 року, адресованої на ім`я ректора ОНМУ проф. ОСОБА_5 , заявник просить звільнити його з займаної посади 31.08.2025 року, за власним бажанням /а.с.24/.
Відповідно до Витягу з Наказу №172 вк/о від 12.08.2025 року по особовому складу про припинення трудового договору (контракту) Одеського національного морського університету вбачається, що ОСОБА_1 вирішено звільнити 31.08.2025 року з посади провідного фахівця з публічних закупівель ВМТЗ, за власним бажанням, на підставі заяви ОСОБА_1 , ст. 38 КЗпП України. Компенсація за невикористану щорічну відпустку 3 к.дн. /а.с.25/.
Відповідно до Витягу з Наказу №172 вк/о від 12.08.2025 року по особовому складу про припинення трудового договору (контракту) Одеського національного морського університету вбачається, що ОСОБА_1 вирішено звільнити 31.08.2025 року з посади товарознавця (сум) ВМТЗ, за власним бажанням, на підставі заяви ОСОБА_1 , ст. 38 КЗпП України. Компенсація за невикористану щорічну відпустку 5 к.дн. /а.с.25/.
Згідно заяви ОСОБА_1 , провідного фахівця з публічних закупівель від 18.08.2025 року на ім`я ректора ОНМУ проф. ОСОБА_5 , заявник просить відмінити наказ №172 вк/о від 12.08.2025 року про його звільнення за власним бажанням 31.08.2025 року /а.с.26/.
Згідно заяви ОСОБА_1 , товарознавця 0,5 ставки внутрішній сумісник від 18.08.2025 року на ім`я ректора ОНМУ проф. ОСОБА_5 , заявник просить відмінити наказ №172 вк/о від 12.08.2025 року про його звільнення за власним бажанням 31.08.2025 року /а.с.27/.
Згідно Витягу з Наказу №178 вк/о від 20.08.2025 року по особовому складу, виданого Одеським національним морським університетом вбачається, що відмінено наказ №172 від 12.08.2025 року у частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 , провідного фахівця з публічних закупівель за основним місцем роботи, з 31.08.2025 року. Підстава: заява ОСОБА_1 , згода в.о. начальника відділу, проректора з АГР, ПФВ, головного бухгалтера /а.с.28/.
Згідно розрахункових листків Одеського національного морського університету вбачається, що ОСОБА_1 за період з січня 2025 року по серпень 2025 року, отримав дохід:
- за січень 2025 року, працюючи на посаді інженера 1 кат. – 13719,47 гривень;
- за лютий 2025 року, працюючи на посаді інженера 1 кат. – 14033,38 гривень;
- за березень 2025 року, працюючи на посаді провідного фахівця – 14900,30 гривень;
- за квітень 2025 року, працюючи на посаді провідного фахівця – 11857,38 гривень;
- за травень 2025 року, працюючи на посаді провідного фахівця – 9287,50 гривень;
- за червень 2025 року, працюючи на посаді провідного фахівця – 9240,00 гривень;
- за липень 2025 року, працюючи на посаді провідного фахівця – 9184,19 гривень;
- за серпень 2025 року, працюючи на посаді провідного фахівця – 8348,73 гривень /а.с.29-32/.
Згідно довідки про доходи №78 від 14.10.2025 року, наданої Одеським національним морського університетом вбачається, що ОСОБА_1 справді працює у Одеському національному морському університеті та займає посаду провідного фахівця (відділ матеріально-технічного забезпечення) та за сумісництвом товарознавець та за період з липня 2025 року по серпень 2025 року отримав заробітну плату в розмірі 22828,51 гривень /а.с.62/.
Згідно довідки про доходи, наданої Одеським національним морського університетом вбачається, що ОСОБА_1 справді працює у Одеському національному морському університеті та займає посаду провідного фахівця (відділ матеріально-технічного забезпечення) та за сумісництвом товарознавець та за період з червня 2025 року по липень 2025 року отримав заробітну плату в розмірі 20248,45 гривень /а.с.85/.
Згідно довідки про доходи, наданої Одеським національним морського університетом вбачається, що ОСОБА_1 справді працює у Одеському національному морському університеті та займає посаду в.о. начальника (відділ матеріально-технічного забезпечення) та за період з січня 2025 року по листопад 2025 року отримав заробітну плату в розмірі 9640,42 гривень, а саме: - за січень 2025 року – 2763,50 гривень; - за лютий 2025 року – 2900,31 гривень; - за березень 2025 року – 2907,50 гривень; - за квітень 2025 року - 1585,91 гривень; - за травень 2025 року – 2246,70 гривень /а.с.133/.
Згідно довідки про доходи, наданої Одеським національним морського університетом вбачається, що ОСОБА_1 справді працює у Одеському національному морському університеті та займає посаду інженера 1 категорії (відділ матеріально-технічного забезпечення) та за період з січня 2025 року по листопад 2025 року отримав заробітну плату в розмірі 276,35 гривень, а саме: - за січень 2025 року – 11054,00 гривень; - за лютий 2025 року – 276,35 гривень /а.с.133/.
Згідно довідки про доходи, наданої Одеським національним морського університетом вбачається, що ОСОБА_1 справді працює у Одеському національному морському університеті та займає посаду провідного фахівця (відділ матеріально-технічного забезпечення) та за період з січня 2025 року по листопад 2025 року отримав заробітну плату в розмірі 85789,93 гривень, а саме: - за січень 2025 року – 0,00 гривень; - за лютий 2025 року – 11048,51 гривень; - за березень 2025 року – 11630,00 гривень; - за квітень 2025 року – 9795,36 гривень; - за травень 2025 року – 5815,00 гривень; - за червень 2025 року – 8059,60 гривень; - за липень 2025 року – 8195,22 гривень; - за серпень 2025 року – 8000,00 гривень; - за вересень 2025 року – 8000,00 гривень; - за жовтень 2025 року – 7646,24 гривень; - за листопад 2025 року – 7600,00 гривень /а.с.134/.
Згідно довідки про доходи, наданої Одеським національним морського університетом вбачається, що ОСОБА_1 справді працює у Одеському національному морському університеті та займає посаду товарознавця (відділ матеріально-технічного забезпечення) та за період з січня 2025 року по листопад 2025 року отримав заробітну плату в розмірі 27346,68 гривень, а саме: - за січень 2025 року – 4000,00 гривень; - за лютий 2025 року – 4000,00 гривень; - за березень 2025 року – 4813,54 гривень; - за квітень 2025 року – 4017,92 гривень; - за травень 2025 року – 4000,00 гривень; - за червень 2025 року – 3881,93 гривень; - за липень 2025 року – 3790,78 гривень; - за серпень 2025 року – 2842,51 гривень; - за вересень 2025 року – 0,00 гривень; - за жовтень 2025 року – 0,00 гривень; - за листопад 2025 року –0,00 гривень /а.с.134/.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У рішенні у справі «Бендерський проти України» (пункт 42) ЄСПЛ зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи. Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. 
У Рішенні від 07 липня 2004 року №14-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що свобода праці означає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей; реалізація права громадянина на працю здійснюється в спосіб укладення ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, що визначено структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації (перше речення абзацу другого, абзац третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини). Укладаючи трудовий договір з роботодавцями, громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов`язків; трудовий договір є основним юридичним фактом, із яким пов`язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин (перше, друге речення абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 1998 року №12-рп/98).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно ст. 23 Кодексу Законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
За пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). 
Сумісництвом вважається виконання працівником, крім основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця – фізичної особи (ст. 102-1 Кодексу законів про працю,
Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 12 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч. 4ст. 24 КЗпП України). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 КЗпП України строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.
Судом встановлено, що оспорюваний позивачем наказ в частині його звільнення з посади товарознавця від 12.08.2025, містить посилання на причину звільнення «за власним бажанням» , а також на ст. 38 КЗпП України.
Таким чином, враховуючи, що сам відповідач при винесенні відповідного наказу послався на положення ст. 38 КЗпП України, позивач мав право відкликати подану ним заяву gро звільнення, чим і скористався, подаючи заяву про скасування (відміну) відповідного наказу.
Крім того, суд звертає увагу, що наказ про звільнення позивача був винесений не з моменту настання відповідної події, тобто дати звільнення, зазначеної позивачем в заяві від 11.08.2025 – 31.08.2025, а винесений до настання відповідної дати 12.08.2025 після якої позивач ще мав право на відкликання заяви про звільнення, чим він і скористався.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням положень трудового законодавства, а тому трудові права позивача підлягають захисту шляхом скасування наказу Одеського національного університету № 172 вк/о «Про припинення трудового договору (контракту) від 12 серпня 2025 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади товарознавця відділу матеріально-технічного забезпечення за власним бажанням.» та поновлення його на займаній посаді.
Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням роботодавцем законодавства про працю та про оплату праці. 
За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого ч. 2 ст. 235 КЗпП України, позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. 
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник звини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. Вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, внаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця (таке поняття дав Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 у справі №708/447/23).
Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 у справі №708/447/23 вказав, що виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість належним чином реалізовувати працівником своє право на працю. За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати. Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП і вони не підлягають розширеному тлумаченню. 
Отже, оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, внаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.
Верховний Суд у постанові від 07.02.2024 у справі №522/7990/17 вказав, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно додержавних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати.
Верховний Суд України в постанові від 14.09.2016 у справі № 6-419цс16 сформував чинну правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу.
За правилами пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100 (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Як визначено в абзаці першому пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт (абзац перший, другий пункту 3 Порядку № 100).
Відповідно до пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Судом встановлено, що оклад позивача на посаді товарознавця згідно наказу № 70 вк/о від 28.03.2025 становив 0,5 від 4345 грн, тобто 2172,5 грн /а.с. 22/.
Нарахування зазначених сум заробітної плати підтверджується розрахунковими листами за травень-червень 2025 року, які є двома повними місяцями роботи позивача перед звільненням /а.с. 31/.
Також зі вказаних розрахункових листів вбачається, що позивачу здійснювалась доплата до мінімальної заробітної плати по відповідній посаді у розмірі 1827,50 гривень.
Отже, загальний розмір місячного заробітку позивача на посаді товарознавця зі ставкою 0,5 становив 4000 гривень, що узгоджується з мінімальним розміром заробітної плати, встановленим Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» у розмірі 8000 гривень
Середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 , що відповідно до Порядку № 100 береться до розрахунку при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, становить 186,05 гривень, виходячи із заробітної плати, одержаної позивачем у травні 2025 року та червні 2025 року, з урахуванням доплат до мінімальної заробітної плати та кількості відпрацьованих робочих днів за два останні місяці, що передували звільненню - 21 та 22 дні відповідно (8000 грн : 43 дні ? 186,05 грн/день).
Таким чином, час вимушеного прогулу позивача з 31.08.2025 по 31.12.2025 року становить 88 робочих днів та стягненню на користь позивача підлягає 16 372,40 гривень середнього заробітку (88днів ? 186,05 гривень/день).
Після 31.12.2025 та по день ухвалення рішення суду середній заробіток на користь позивача стягненню не підлягає, оскільки доказів, що позивач мав після цієї дати продовжувати трудові відносини на відповідній посаді, суду не надано.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 (провадження № 11-43заі21) вказано, що «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19».
Тому суд зазначає, що розмір середнього заробітку підлягає стягненню з утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.
Згідно із ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
На підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення виплати заробітної плати за один місяць та поновлення позивача на посаді слід допусти до негайного виконання.
Питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем ОСОБА_1 , враховуючи заяву його представника, зроблену до закінчення судових дебатів, буде вирішено в порядку ч. 8 ст. 141, ст. 246 ЦПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
На підставі ст. ст. 21, 38, ч. 2 ст. 233, ч. ч. 1-2, 8 ст. 235 КЗпП України, керуючись ст. ст. 2, 6-13, 81, 89, 141, 258, 264-265, 268, 430 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :

Позов – задовольнити частково.
Скасувати наказ Одеського національного університету № 172 вк/о «Про припинення трудового договору (контракту) від 12 серпня 2025 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади товарознавця відділу матеріально-технічного забезпечення за власним бажанням.
Поновити з 31.08.2025 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на посаді товарознавця відділу матеріально-технічного забезпечення Одеського національного морського університету (65029, м. Одеса, вул. Мечникова, 34, код ЄДРПОУ 01127777).
Стягнути з Одеського національного морського університету (65029, м. Одеса, вул. Мечникова, 34, код ЄДРПОУ 01127777) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2025 по 31.12.2025 у розмірі 16 372,40 гривень з подальшим утриманням зі вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів. 
У задоволенні позову в іншій частині – відмовити.
На підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на посаді товарознавця відділу матеріально-технічного забезпечення Одеського національного морського університету (65029, м. Одеса, вул. Мечникова, 34, код ЄДРПОУ 01127777) та стягнення на користь  ОСОБА_1 з Одеського національного морського університету середнього заробітку за один місяць в розмірі 4093,1 гривень, з подальшим утриманням зі вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено 01.05.2026 року.
  Суддя Кілійського районного суду  	  О. А. Маслеников