ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/3989/25 

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Василець О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна компанія "Безпека міста" (04078, місто Київ, вул. Сирецька, будинок 49-Г, код 38619768)
до Російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації (119991, російська федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1, код 1318000)
про стягнення 81950 доларів США та 5158167 Євро,
за участю представників:
позивача та відповідача: не з`явилися;

ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна компанія "Безпека міста" до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації, в якій просить суд:
стягнути 5158167 Євро в рахунок відшкодування витрат, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу внаслідок пошкодження нерухомого майна за адресою: вул. Свято-Покровська, буд. 82, смт Гостомель, Бучанський р-н, Київська обл.;
стягнути упущену вигоду 81950 доларів США внаслідок пошкодження нерухомого майна за адресою: вул. Свято-Покровська, буд. 82, смт Гостомель, Бучанський р-н, Київська обл.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України “Про міжнародне приватне право”, Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України “Про міжнародне приватне право” пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно, - можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №308/9708/19 щодо судового імунітету російської федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої державою-агресором, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії. 
Крім того в постановах від 18.05.2022 у справах №428/11673/19 та №760/17232/20-ц Верховний Суд виклав правові висновки, згідно з якими підтримання юрисдикційного імунітету російської федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на вказане суд дійшов висновку про можливість розгляду зазначеної справи без згоди компетентних органів вказаної держави.
Приписами ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 367 ГПК України передбачено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
У разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Частиною 4 статті 122 ГПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно заяви Міністерства закордонних справ України від 24.02.2022, розміщеної на офіційному сайті міністерства за адресою - https://mfa.gov.ua/news/zayava-mzs-ukrayini-shchodo-rozrivu-diplomatichnih-vidnosin-z-rosijskoyu-federaciyeyu, Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з Росією без розриву консульських відносин, відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.
З огляду на вказане та неможливість направлення запитів і листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку з припиненням його роботи на території України, суд дійшов висновку про здійснення повідомлення відповідача про розгляд даної справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб ресурсі Судова влада України.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2026, зокрема, відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Призначено проведення підготовчого засідання на 20.01.2026.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2026 повідомлено учасників процесу, що наступне судове засідання відбудеться 02.02.2026.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.02.2026 відкладено розгляд справи у підготовчому провадженні на 02.03.2026.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.03.2026 суд, вирішив, в порядку пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 17.03.2026.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.03.2026 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 31.03.2026.
Судом здійснювалось повідомлення відповідача про розгляд даної справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Суд встановив, що у визначений судом строк для подання відзиву на позов відповідач своїм процесуальним правом не скористався. Відповідач не подавав жодних письмових клопотань, пов`язаних з розглядом спору, не надав заперечень та доказів на спростування вимог позивача. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виявляв наміру ознайомлюватися з матеріалами справи, а також не подавав заяв про визнання чи заперечення будь-яких обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не реалізував надане йому законом право на участь у судовому процесі та доступ до правосуддя, що не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.
У судове засідання 31.03.2026 представники сторін не з`явилися.
Судом виготовлено та підписано вступну та резолютивну частини рішення у справі.
Фактичні обставини справи та узагальнена позиція позивача
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «Безпека міста» є юридичною особою приватного права, створеною відповідно до законодавства України, яка здійснює господарську діяльність з метою отримання прибутку, у тому числі з використанням належного їй на праві приватної власності нерухомого майна виробничого, складського та адміністративного призначення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві приватної власності належить комплекс будівель та споруд, розташований за адресою: вул. Свято-Покровська, буд. 82, смт. Гостомель, Бучанський район, Київська область, загальною площею 4713 кв.м, до складу якого входять, зокрема, будівля офісу-майстерні-сховища літ. «А» площею 3358,8 кв.м, прохідна літ. «Б» площею 401,0 кв.м, склад-цех літ. «Д» площею 447,9 кв.м, цех літ. «Е» площею 269,6 кв.м, котельня літ. «J», бункер літ. «М», насосна літ. «Н», а також значна кількість допоміжних інженерних споруд, у тому числі навіси, сушильні установки, гаражі, сторожка, трансформаторна підстанція, газорозподільчий пункт, вигрібні ями, пожежні водосховища та огородження.
Зазначене майно використовувалося позивачем у здійсненні господарської діяльності, зокрема для забезпечення виробничих, складських та адміністративних процесів підприємства.
Судом встановлено, що 24.02.2022 року російська федерація розпочала повномасштабну збройну агресію проти України, що супроводжувалася масованими ракетними, артилерійськими та авіаційними ударами по території держави, у зв`язку з чим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на всій території України було введено воєнний стан, який станом на момент звернення позивача до суду продовжує діяти.
У період з 24.02.2022 по початок квітня 2022 року територія смт. Гостомель Київської області перебувала в зоні активних бойових дій, зазнавала систематичних артилерійських обстрілів та авіаударів, а також перебувала під тимчасовою окупацією збройних сил російської федерації, що супроводжувалося веденням інтенсивних бойових зіткнень.
Унаслідок зазначених обставин майно позивача, розташоване за вказаною адресою, зазнало значних пошкоджень та часткового знищення.
З матеріалів справи вбачається, що 26.08.2022 комісією за участю представників органів ДСНС України, а також представників суб`єктів господарювання та інших осіб було складено акт про пожежу, відповідно до якого встановлено, що в період з 24.02.2022 по 30.03.2022 на території об`єкта позивача виникла пожежа внаслідок потрапляння боєприпасів та їх уламків, що було обумовлено веденням активних бойових дій, у зв`язку з чим підрозділи пожежно-рятувальної служби не мали можливості здійснювати гасіння пожежі.
Вказаним актом зафіксовано істотні руйнування будівель та споруд позивача, а саме: повне знищення будівлі цеху літ. «Е»; знищення покрівлі, стін та віконних заповнень по всій площі будівлі літ. «А»; аналогічні пошкодження будівлі літ. «Б»; знищення покрівлі та віконних конструкцій будівлі літ. «Д», а також знищення виробничого обладнання, устаткування та товарно-матеріальних цінностей, що знаходилися у відповідних приміщеннях.
Крім того, згідно з технічними звітами про проведення візуального обстеження будівель встановлено, що будівля літ. «А» перебуває у стані, який характеризується як аварійний, з віднесенням значної частини конструкцій до 3 та 4 категорій пошкодження, що свідчить про непридатність до подальшої експлуатації та необхідність її демонтажу з подальшим повним відновленням. Водночас будівлі літ. «Е» та «Е1» зазнали таких пошкоджень, які обумовлюють необхідність проведення капітального ремонту із заміною основних конструктивних елементів.
Факт пошкодження майна позивача внаслідок бойових дій також підтверджується матеріалами кримінального провадження №12022111040001982, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та відповідними повідомленнями органів Національної поліції.
З метою визначення розміру завданої шкоди позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності, який здійснив оцінку збитків із дотриманням вимог національних та міжнародних стандартів оцінки майна.
Відповідно до наданих звітів про оцінку встановлено, що внаслідок знищення та пошкодження будівлі офісу-майстерні-сховища літ. «А» вартість відновлювальних робіт та відновлення майнових прав становить 2571547 євро, що за курсом Національного банку України на дату оцінки еквівалентно 85300000 грн.
Водночас у зв`язку з пошкодженням та знищенням будівель складського призначення літ. «Е» та «Е1» вартість відновлення становить 2586620 євро, що еквівалентно 85800000 грн.
Таким чином, загальний розмір реальних збитків, які полягають у витратах, необхідних для відновлення зруйнованого майна та майнових прав позивача, становить 5158167 євро.
Крім того, позивачем заявлено про наявність упущеної вигоди, яка, згідно зі звітом про незалежну оцінку, полягає у неотриманому доході внаслідок неможливості здійснення господарської діяльності через знищення та пошкодження виробничих і складських потужностей, та становить 81950 доларів США.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що шкода його майну завдана внаслідок протиправних дій російської федерації, які виразилися у здійсненні неспровокованої збройної агресії проти України, веденні бойових дій на території Київської області, у тому числі в смт. Гостомель, що є загальновідомим фактом та визнано на законодавчому рівні.
Позивач вказує, що внаслідок артилерійських обстрілів, авіаударів та потрапляння боєприпасів відбулося знищення та пошкодження належного йому нерухомого майна, що підтверджується актом про пожежу, технічними звітами, а також матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим між діями відповідача та заподіяною шкодою існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.
При цьому позивач наголошує, що дії російської федерації є протиправними, оскільки суперечать нормам міжнародного права, зокрема Статуту ООН, Женевських та Гаазьких конвенцій, а сама збройна агресія не є здійсненням суверенних прав держави.
Також позивач зазначає, що у даному випадку наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для покладення обов`язку з відшкодування шкоди, а саме протиправна поведінка відповідача, наявність шкоди у вигляді знищення та пошкодження майна, причинний зв`язок між такими діями та шкодою, а також вина відповідача, яка полягає в умисних діях його збройних сил.
Окремо позивач звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародного права відповідальність за шкоду, заподіяну збройними силами, несе держава в цілому, незалежно від конкретного підрозділу, який безпосередньо здійснив відповідні дії.
Крім того, позивач зазначає, що російська федерація не може посилатися на судовий імунітет у даній категорії справ, оскільки вчинення акту збройної агресії є грубим порушенням суверенітету України та виходить за межі здійснення суверенних прав держави, а застосування імунітету фактично позбавить позивача права на ефективний судовий захист.
З урахуванням викладеного позивач вважає, що саме на російську федерацію покладається обов`язок відшкодувати завдану майнову шкоду у повному обсязі, яка складається як із реальних збитків у вигляді витрат на відновлення зруйнованого майна у сумі 5158167 євро, так і з упущеної вигоди у сумі 81950 доларів США.
Позивач звернувся до суду з даним позовом з метою захисту свого порушеного права власності та охоронюваних законом інтересів, яке полягає у відшкодуванні майнової шкоди, завданої внаслідок знищення та пошкодження належного йому нерухомого майна у результаті збройної агресії російської федерації проти України, а також відшкодування упущеної вигоди, спричиненої неможливістю здійснення господарської діяльності внаслідок втрати та пошкодження виробничих і складських потужностей.
Відзив на позовну заяву відповідачем до суду не подано.
Висновки господарського суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Оцінюючи подані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом, у період з 24.02.2022 по березень 2022 року на території смт. Гостомель Київської області відбувалися активні бойові дії внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, що є загальновідомим фактом та не потребує доказування відповідно до частини 3 статті 75 ГПК України.
Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок вказаних бойових дій, зокрема артилерійських обстрілів та потрапляння боєприпасів, було знищено та пошкоджено належне Позивачу на праві приватної власності нерухоме майно, розташоване за адресою: вул. Свято-Покровська, буд. 82, смт. Гостомель, Бучанський район, Київська область.
Факт та характер пошкоджень підтверджується актом про пожежу, технічними звітами про обстеження будівель, а також матеріалами кримінального провадження, відкритого за ознаками порушення законів та звичаїв війни.
З поданих доказів вбачається, що пошкодження майна позивача перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями збройних сил російської федерації, які здійснювали бойові дії на відповідній території.
Суд зазначає, що збройна агресія російської федерації проти України, яка розпочалася 24.02.2022, є грубим порушенням норм міжнародного права, зокрема принципів, закріплених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, а також норм міжнародного гуманітарного права.
Відповідно до положень Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року, держава несе відповідальність за всі дії осіб, які входять до складу її збройних сил, а у разі порушення законів та звичаїв війни зобов`язана відшкодувати завдані збитки.
Таким чином, саме "російська федерація" як держава несе відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок дій її збройних сил на території України.
Щодо доводів про можливість застосування судового імунітету, суд враховує правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких держава-агресор, вчинивши акт збройної агресії проти іншої держави, не вправі посилатися на судовий імунітет у справах про відшкодування шкоди, завданої такими діями, оскільки такі дії не є здійсненням суверенних прав держави.
Крім того, застосування імунітету у даному випадку призвело б до позбавлення позивача ефективного доступу до суду, що суперечить гарантіям, передбаченим статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оцінюючи подані позивачем докази щодо розміру шкоди, суд встановив, що розрахунок реальних збитків здійснений суб`єктом оціночної діяльності із дотриманням вимог законодавства та базується на фактичному стані пошкодженого майна.
Відповідно до звітів про оцінку, загальний розмір витрат, необхідних для відновлення зруйнованого майна, становить 5158167 євро, що суд визнає належно обґрунтованим та підтвердженим.
Також суд бере до уваги висновок щодо наявності упущеної вигоди у розмірі 81950 доларів США, яка полягає у неотриманому доході внаслідок неможливості здійснення позивачем господарської діяльності через знищення та пошкодження виробничих та складських потужностей.
Подані докази у їх сукупності підтверджують наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, шкоди, причинного зв`язку між такою поведінкою та шкодою, а також вини відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь позивача грошових коштів у розмірі 5158167 євро як відшкодування майнової шкоди та 81950 доларів США як упущеної вигоди є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, належних та допустимих доказів на спростування заявлених позивачем вимог, зокрема щодо факту заподіяння шкоди, її розміру, а також причинного зв`язку між діями та наслідками, суду не надав. Таким чином, доводи позивача та подані ним докази щодо розміру завданих збитків залишилися відповідачем не спростованими, у зв`язку з чим суд оцінює їх як такі, що не заперечені іншою стороною.
В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї статі визначено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. 
Як визначено п. 22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. 
Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Курс долара США станом на 30.12.2025 (дата подання позовної заяви) становить 42,2179 грн, а курс євро — 49,6525 грн.
Ціна позову у гривневому еквіваленті становить 259575643,87 грн [(81950*42,2179) + (5158167*49,6525)].
Отже, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України, з урахуванням ціни позову становить 3893634,66 грн (259575 643,87*1,5 %), що перевищує 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У зв`язку з цим розмір судового збору обмежується максимальною сумою та становить 1059800 грн (350*3028).
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити. 
Стягнути з Російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації (119991, російська федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1, код 1318000) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна компанія "Безпека міста" (04078, місто Київ, вул. Сирецька, будинок 49-Г, код 38619768) 5158167 Євро в рахунок відшкодування витрат, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу внаслідок пошкодження нерухомого майна за адресою: вул. Свято-Покровська, буд. 82, смт Гостомель, Бучанський р-н, Київська обл. та 81950 доларів США упущеної вигоди внаслідок пошкодження нерухомого майна за адресою: вул. Свято-Покровська, буд. 82, смт Гостомель, Бучанський р-н, Київська обл.
Стягнути з держави – Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, російська федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1, код 1318000) до державного бюджету України 1059800 грн судового збору. 

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 01.05.2026.

Суддя А.Ф. Черногуз