ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/22892/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року (суддя О.М. Турова) у справі № 160/22892/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому просила:
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф №4547-1302 від 19.05.2016 р.;
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф №10833-1302 від 10.06.2017 р.;
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф №271811-1319-0464 від 23.02.2018 р.;
- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф №3394346-5353-0464 від 01.05.2019 р. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкові повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом протиправно, з огляду на те, що з 17.06.2013 у позивача було остаточно припинено право власності на будівлі та споруди, які розміщені на земельній ділянці, тому саме до нових власників об`єктів нерухомості перейшов і встановлений податковим законодавством обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ними нерухоме майно.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Судом першої інстанції зазначено, що особа, яка набула права власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Зміна орендаря відбувається в силу прямої вказівки закону. Зобов`язання зі сплати орендної плати автоматично виникає в нового власника об`єкта нерухомості з моменту набуття ним права власності на такий об`єкт. У разі відчуження частини об`єкта нерухомості, що розташований на орендованій земельній ділянці: - відбувається заміна орендаря за договором оренди земельної ділянки з 
попереднього на нового власника об`єкта нерухомості щодо відповідної частини земельної ділянки; - так само до нового власника об`єкта нерухомості переходить обов`язок сплачувати орендну плату за землю у відповідній пропорційній частині.
Суд встанови, що у період з 2016 року по 2019 рік включно позивачка не була користувачем земельної ділянки та, відповідно, не була платником орендної плати за землю, а тому суд вважав, що визначення контролюючим органом позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошового зобов`язання з орендної плати за землю за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки є неправомірним.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачка є орендарем земельної ділянки площею 0,5564 га, кадастровий номер 210100000:09:007:0038, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , договір оренди землі від 10.05.2006 року, строком дії на 15 років. Дніпровською міською радою 27.06.2016 прийнято рішення №119/12, яким позивачку зобов`язано в тримісячний строк з моменту прийняття цього рішення укласти з міською радою у встановленому порядку договір про розірвання договору оренди землі, здійснити нотаріальне посвідчення договору та провести державну реєстрацію прав за цим договором. Скаржник зауважує, що позивачкою не укладено договір про розірвання договору оренди землі та не здійснено державну реєстрацію прав, що підтверджується інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а договір оренди землі від 10.05.2006 на час винесення оскаржуваних рішень вважається чинним. Відтак, скаржник наполягає, що спірні рішення є правомірними, підстав для їх скасування немає, адже Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містив інформацію про припинення у позивачки права оренди земельної ділянки, отже у позивачки є обов`язок сплачувати оренду плату за 2016-2019 роки.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 10.05.2006 між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та позивачкою (орендар) укладено договір оренди землі строком на п`ятнадцять років.
За умовами п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і зареєстрована в державному реєстрі земель за кадастровим номером 1210100000:09:007:0038.
Згідно з п. 2.1 та п. 2.2 договору, в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0, 5564 га. На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, інші об`єкти інфраструктури, які зазначені в акті приймання-передачі земельної ділянки.
25.06.2008 між позивачкою (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, частину комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
17.06.2013 між позивачкою (продавець) та ОСОБА_3 (покупець-1), ОСОБА_4 (покупець-2) укладено договір купівлі-продажу будівель та споруд, що належать продавцю та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Дніпропетровської міської ради VІІ скликання № 119/12 від 27.07.2016 (п. 2) договір оренди землі від 10.05.2006 (державна реєстрація від 01.12.2006 №040610401111), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А. В. 10.05.2006 за реєстраційним номером 1675, припинено шляхом розірвання за взаємною згодою сторін, уклавши договір про розірвання цього договору оренди землі, а право користування гр. ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , земельною ділянкою, площею 0,5564 га (кадастровий номер 1210100000:09:007:0038), по АДРЕСА_1 визнано таким, що припинилось.
У п. 4.1 та п. 4.2 вказаного рішення позивачку зобов`язано: у тримісячний строк з моменту прийняття цього рішення укласти з міською радою в установленому порядку договір про розірвання договору оренди землі та здійснити нотаріальне посвідчення договору (п. 4.1 цього рішення) та провести державну реєстрацію прав за цим договором відповідно до вимог чинного законодавства.
У зв`язку з наявністю в інформаційних базах ДПС відомостей про Договір оренди землі від 10.05.2006 (державна реєстрації договору оренди землі від 01.12.2006 за №0406104001111) строком дії на п`ятнадцять років, за яким позивачка є орендарем земельної ділянки площею 0,5564 га кадастровий номер 1210100000:09:007:0038, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, буд. 4-Б, податковим органом було сформовано та направлено наступні податкові повідомлення рішення форми «Ф»:
- від 19.05.2016 №4547-1302, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 225368,46 грн;
- від 10.06.2017 №10833-1302, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 238890,56 грн;
- від 23.02.2018 №271811-1319-0464, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 238890,56 грн.;
- від 01.05.2019 №3394346-5353-0464, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 238890,56 грн.
Вважаючи рішення контролюючого органу протиправними, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Положеннями пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73); земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами (підпункт 14.1.74); орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136).
Згідно пункту 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Відповідно до пунктів 288.2, 288.3, 288.4 ст. 288 ПК платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Згідно ч.1 та 2 ст.120 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постановах від 23.10.2023 у справі № 804/7861/16, від 29.05.2020 у справі №802/4133/15-а, від 14.02.2023 у справі № 803/847/17 неодноразово висловлював позицію про те, що особа, яка набула права власності на нерухоме майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Зміна орендаря відбувається в силу прямої вказівки закону. Зобов`язання зі сплати орендної плати автоматично виникає в нового власника об`єкта нерухомості з моменту набуття ним права власності на такий об`єкт. У разі відчуження частини об`єкта нерухомості, що розташований на орендованій земельній ділянці: - відбувається заміна орендаря за договором оренди земельної ділянки з попереднього на нового власника об`єкта нерухомості щодо відповідної частини земельної ділянки; - так само до нового власника об`єкта нерухомості переходить обов`язок сплачувати орендну плату за землю у відповідній пропорційній частині.
Отже, з моменту набуття права власності на будівлі і споруди, які розташовані на земельній ділянці площею 0,5564 га у АДРЕСА_2 , кадастровий номер 1210100000:09:007:0038, новими власниками (з 25.06.2008 ОСОБА_2 та з 17.06.2013 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ), відбулася зміна орендаря земельної ділянки в силу прямої вказівки закону, для попереднього орендаря – позивачки, договір оренди земельної ділянки припинився. 
Таким чином, є безпідставними аргументи скаржника про те, що у період з 2016 року по 2019 рік саме позивачка є платником орендної плати за земельну ділянку площею 0,5564 га по АДРЕСА_2 кадастровий номер 1210100000:09:007:0038.
За цих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у період з 2016 року по 2019 рік позивачка не була платником орендної плати за землю, а отже спірні рішення форми «Ф» 4547-1302 від 19.05.2016, №10833-1302 від 10.06.2017, №271811-1319-0464 від 23.02.2018 та №3394346-5353-0464 від 01.05.2019 з орендної плати за землю за 2016, 2017, 2018 та 2019 роки є протиправними та підлягають скасуванню.
Аргументи скаржника про правомірність вищевказаних спірних рішень свого підтвердження не знайшли.
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 160/22892/21 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 11.05.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров