Справа № 694/2424/25
Номер провадження № 2/699/810/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 	м. Корсунь-Шевченківський	

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Мельника А. В., за участю секретаря судового засідання Таран О. В.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 12.08.1972 року до 17.01.2024 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17.01.2024 року у справі
№ 368/1072/23 розірвано шлюб між сторонами. Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони з 1972 року не підтримують шлюбно-сімейних відносин, ведення спільного господарства, бюджету, проживають окремо.
Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 16.05.2007 року вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_2 ), який придбала за свої особисті кошти, заощаджені з оренди належного їй майна (земельних ділянок) та він повністю перебуває у її власності.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 25.07.2023 року № 113 у житловому будинку по АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_3 та крім нього в будинку ніхто не зареєстрований та не проживає. 
Наразі вона бажає відчужити належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , проте не може цього зробити без згоди відповідача, оскільки станом на день придбання житлового будинку 16.05.2007 року вони формально перебували у зареєстрованому шлюбі й спірний житловий будинок згідно з вимогами закону вважається їхньою спільною сумісною власністю та для його відчуження необхідна згода другого з подружжя. 
Ураховуючи викладене, позивач просить суд визнати житловий будинок  АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.
Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.08.2025 року матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю передано на розгляд до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області за підсудністю. 
Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10.10.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. 
Позивач в судове засідання не з`явилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, просить розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи в його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подано.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу в його відсутності та згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
У частині другій статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив такі обставини.
У період з 12.08.1972 року до 17.01.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17.01.2024 року у справі № 368/1072/23. Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони з 1972 року не підтримують шлюбно-сімейних відносин, ведення спільного господарства, бюджету, проживають окремо (а.с. 9). 
Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 16.05.2007 року вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_2 ) (а.с. 11).
Право власності позивача на спірний житловий будинок зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.05.2007 року, номер витягу 14704842 (а.с. 13).
За час володіння позивачем житловим будинком за адресою:    АДРЕСА_2 , нею проведено перепланування житлового будинку, про що Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» надано інформацію від 12.06.2023 року № 486 486 o
(а.с. 25).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 25.07.2023 року № 113 у житловому будинку по АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_3 та крім нього в будинку ніхто не зареєстрований та не проживає (а.с. 24). 
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Селищенської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 05.08.2025 року № 166 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно у 2007 році придбала будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 за кошти, які були зібрані жителями с. Завадівка та кошти взяті в ТОВ НВФ «Урожай» в рахунок орендної плати за земельну ділянку (пай) за 2007-2008 роки. Чоловік ОСОБА_2 участі в придбанні будинку не приймав, на території с. Завадівка не проживав та не був зареєстрований (а.с. 23).
При вирішенні спору суд застосовує такі норми законодавства.
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень частини першої статті 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Cтатус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. 
Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.
Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Судом встановлено, що спірні житловий будинок набуто позивачем за час перебування у шлюбі за грошові кошти в розмірі 11 800,00 грн. 
Надаючи оцінку доводам позивача про те, що зазначені грошові кошти були особистою приватною власністю позивача, суд враховує, що грошові кошти взяті в ТОВ НВФ «Урожай» в рахунок орендної плати за земельну ділянку (пай) за 2007-2008 роки.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, підтверджені відповідними доказами, суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що джерелом набуття спірного майна були не спільні кошти сторін як подружжя, а особисті приватні кошти ОСОБА_1 , отримані в рахунок орендної плати за земельну ділянку (пай). За таких обставин спірний житловий будинок придбано позивачем за її особисті грошові кошти, а тому є її особистою приватною власністю.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено в частині другій статті 77 ЦПК України.
У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, п`ята статті 263 ЦПК України).
Відповідач не скористався своїм правом надати суду у встановленому законом порядку відзив на позовну заяву із викладом своїх заперечень щодо визнання спірного житлового будинку особистою приватною власністю позивача, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням таких процесуальних дій.
На переконання суду, враховуючи обставини цієї справи, саме по собі перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у період придбання спірного майна, не може бути беззаперечним підтвердження того, що спірне майно придбано саме за їхні спільні кошти.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 263-265, 272-274, 280-284, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити повністю.
Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою:    АДРЕСА_2 .
Копію заочного рішення надіслати учасникам справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: 57500, Миколаївська область, Очаківський район, м. Очаків, точна адреса невідома.

Суддя	Мельник А.В.