ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/989/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О.А.,
за участю секретаря судового засідання - Федорової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації "Асоціація лікарів-інтерністів України" 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025
у складі колегії суддів: Андрієнко В.В.- головуючий, Шапран В.В., Буравльов С.І. та на рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2025
суддя: Полякова К.В.
у справі № 910/989/25
за позовом Всеукраїнської громадської організації "Асоціація лікарів-інтерністів України" 
до акціонерного товариства "Українська залізниця",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національний медичний університет імені О.О. Богомольця, 
про визнання договорів недійсними,
за участю представників: 
від позивача: Нетяженко В.З.,
від відповідача: Петренко Д.В.,
від третьої особи: не з?явилися,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Всеукраїнська громадська організація "Асоціація лікарів-інтерністів України" (далі - Асоціація) звернулася до господарського суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання недійсними договору оренди нерухомого майна від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 та договору про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна від 18.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1045, укладених між Всеукраїнською громадською організацією "Асоціація лікарів-інтерністів України" та Акціонерним товариством "Українська залізниця".

Позов обґрунтовано тим, що договір від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 укладений від імені позивача в особі Президента Нетяженка В.З., повноваження якого на укладення угод не передбачені статутом, довіреністю чи законом. Також, у договорі від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 визначено цільове призначення орендованого майна - для розміщення кафедр Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, однак позивачу невідомо, ким саме ініційоване таке призначення оренди, чи узгоджене останнє з третьою особою із наданням відповідних повноважень позивачу чи Президенту позивача, та чи мав право позивач повноваження самостійно орендувати для третьої особи майно та брати на себе витрати по орендній платі.

Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх ухвалення

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.06.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 у справі №910/989/25, у задоволені позову відмовлено.

Суди дійшли висновку, що керівник позивача Нетяженко Василь Захарович при укладенні договору від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 та договору від 18.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1045 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки відповідні повноваження на укладення оспорюваних правочинів не обмежені статутом, законом, чи іншими способами, а також не обмежені Конференцією чи Правлінням позивача. Одночасно, позивачем не доведено, що оспорювані договори укладені керівником позивача Нетяженко В.З. від імені та в інтересах Національного медичного університету імені О.О. Богомольця.

Також судами зазначено, що позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів, що підтверджують порушення прав та законних інтересів унаслідок укладення позивачем оспорюваних договору оренди нерухомого майна від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 та договору про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна від 18.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1045.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

Всеукраїнська громадська організація "Асоціація лікарів-інтерністів України" не погоджуючись із зазначеними рішеннями, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, договори оренди нерухомого майна від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 та про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна від 18.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1045 визнати недійсними.

Скаргу подано на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Зокрема скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема частини другої ст. 237 ЦК України.

Стверджує, що суд не дослідив факту виконання сторонами основної умови оспорюваних договорів, а саме мети оренди - розміщення Кафедри, оскільки навіть в акті приймання-передачі приміщень від 14 лютого 2022 р. зазначено, що Об`єкт оренди передається відповідно до умов договору оренди.

Також вказує, що місцевий і апеляційний суди не дали належної оцінки таким доказам: угодам між Університетом і Укрзалізницею від 1 січня 2008 р. та від 2 січня 2019 р., які беззаперечно підтверджують передачу у безоплатне користування Університету приміщень лікарні до 31 грудня 2028 року; листу Укрзалізниці від 4 січня 2022 р. № 01-08/1, адресованому Університету з пропозицією змінити безоплатне користування приміщеннями лікарні на орендне; акту приймання- передачі приміщень лікарні Асоціації від 14 лютого 2022 року, згідно з яким Укрзалізниця передавала приміщення, а Асоціація приймала їх для виконання цільового призначення договору оренди. Залишилось нез`ясованим питання, чи розмістила Асоціація в приміщеннях лікарні університетську Кафедру. Наведені докази в сукупності з іншими підтверджують неправомірність дій Укрзалізниці та Асоціації щодо укладення оспорюваних договорів і визначення об`єктом оренди майна, яке на дату їх укладення, перебувало у правомірному користуванні третьої особи - Університету.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, оскільки суди попередніх інстанцій в повному обсязі з?ясували обставини справи, та їх висновки відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

14.02.2022 між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) укладено Договір оренди нерухомого майна № ЦОЗ/ТН-1041.

Відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення 2-гo та 6-гo поверхів дев`ятиповерхової будівлі терапевтичного корпусу (Літера В) Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 9, загальною площею 14 113,5 м2.

Згідно з пунктом 1.3 договору майно передається орендарю для його використання за цільовим призначенням - розміщення установи державної форми власності - кафедр пропедевтики внутрішньої медицини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця.

У пункті 10.1 договору вказано, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін (за наявності) і діє до 09.02.2025, та в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Факт передачі приміщення в оренду позивачу підтверджується Актом приймання-передачі майна від 14.02.2022 до договору від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041.

18.02.2022 між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) укладено Договір про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна № ЦОЗ/ТН-1045, відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець забезпечує утримання та обслуговування об`єкта нерухомого майна, а саме: частина нежитлового приміщення 2-го та 6-го поверхів дев`ятиповерхової будівлі терапевтичного корпусу (Літера В) Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський 9, загальною площею 14 113,5 м2, а також утримання прибудинкової території, а орендар бере участь у витратах щодо обслуговування та утримання будівлі шляхом їх відшкодування орендодавцю пропорційно до займаної площі.

Орендар на підставі договору оренди від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 користується частиною нежитлового приміщення, що знаходиться на 2-му та 6-му поверхах у будівлі, із площею 117,2 кв.м. для розміщення установи державної форми власності - кафедр Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (пункт 1.2 договору).

Згідно з пунктом 6.1 договору останній укладено на період дії договору оренди нерухомого майна від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041, а саме з 18.02.2022 до 09.02.2025.

02.01.2019 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" філія «Центр охорони здоров`я» Київська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2 (клінічний заклад) та Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця (далі - НМУ) укладено угоду про співпрацю між Київською клінічною лікарнею на залізничному транспорті № 2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ "Українська залізниця" та Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця, в преамбулі якого зазначено, що сторони домовилися про розташування кафедри пропедевтики внутрішньої медицини № 1 на базі лікувального закладу.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що сторони приймають на себе взаємні обов`язки по спільній організації, ефективному використанню матеріальних, кадрових, фінансових ресурсів, наукового потенціалу для удосконалення навчання, проведення практичних занять студентів на базі лікарні та надання медичної допомоги пацієнтам, спрямовані на поліпшення здоров`я населення.

Всі права та обов`язки АТ "Українська залізниця", які передбачені цією угодою, реалізуються та виконуються Київською клінічною лікарнею на залізничному транспорті № 2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ "Українська залізниця" за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 9.

Листом від 13.10.2023 відповідач повідомив позивача про дострокове припинення договору від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 унаслідок наявності заборгованості по орендних платежів понад три місяці, що станом на 01.10.2023 становить 281180,57 грн. та 103490,18 грн. за договором відшкодування витрат на утримання майна.

У відповідь позивач у листі від 08.12.2023 зазначив, що пропонує створити комісію щодо обстеження приміщень на предмет їх цільового використання для проведення перерахунку орендної плати за договором від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041. Також, позивач просив повідомити, що саме пропонує відповідач - припинити або розірвати договір від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 та договір від 18.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1045, а також просив дочекатися рішення Торгово-промислової палати.

Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що на думку позивача, договір від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 укладений від імені позивача в особі Президента Нетяженка В.З., повноваження якого на укладення угод не передбачені статутом, довіреністю чи законом. Також, у договорі від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 визначено цільове призначення орендованого майна - для розміщення кафедр Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, однак позивачу невідомо, ким саме ініційоване таке призначення оренди, чи узгоджене останнє з третьою особою із наданням відповідних повноважень позивачу чи Президенту позивача, та чи мав право позивач повноваження самостійно орендувати для третьої особи майно та брати на себе витрати по орендній платі.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та господарського суду апеляційної інстанції

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно статті 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Верховний Суд констатує, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення, і в залежності від цього у який ефективний спосіб порушене право може бути захищено.

Згідно зі статтею 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, а також яка є членом колегіального виконавчого органу юридичної особи, з моменту її вступу на посаду набуває обов`язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов`язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів. Члени наглядової ради або ради директорів юридичної особи мають такі самі обов`язки щодо відповідної юридичної особи та повинні діяти в інтересах цієї юридичної особи та всіх її власників (акціонерів, учасників).

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, якщо юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №904/2178/18).

Відмовляючи в задоволені позову господарські суди попередніх інстанцій врахували наступні обставини.

02.11.2016 Конференцією Всеукраїнської громадської організації "Асоціація лікарів-інтерністів України" затверджено протоколом №8 статут Всеукраїнської громадської організації "Асоціація лікарів-інтерністів України" (нова редакція).

За змістом пункту 3.1 Статуту органами управління Асоціації є Конференція та Правління.

У пункті 3.2 Статуту визначено, що вищим органом Асоціації є Конференція, яка скликається Правлінням не менше одного разу на рік.

Постійним діючим виконавчим органом Асоціації є Правління (пункт 3.6 Статуту).

Згідно з пунктом 3.7 Статуту керівництво роботою правління здійснює Президент Асоціації.

Відповідно до пункту 3.9 Статуту Президент Асоціації: 3.9.1. Організовує роботу Правління Асоціації; 3.9.2. Розподіляє обов`язки між членами Правління; 3.9.3. Готує засідання Правління; 3.9.4. Організовує фінансово-господарську діяльність Асоціації; 3.9.5. Призначає на посади та звільняє з посад заступників і бухгалтера Асоціації; 3.9.6. Приймає рішення з інших питань, що віднесені до його компетенції; 3.9.7. Несе відповідальність за діяльність Правління Асоціації і звітує на Конференції.

З відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що керівником Всеукраїнської громадської організації "Асоціація лікарів-інтерністів України" з 05.06.2010 є Нетяженко Василь Захарович (без обмежень).

Відповідно до частин 1, 2 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

З огляду на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що керівник позивача Нетяженко Василь Захарович при укладенні договору від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 та договору від 18.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1045 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки відповідні повноваження на укладення оспорюваних правочинів не обмежені статутом, законом, чи іншими способами, а також не обмежені Конференцією чи Правлінням позивача.

Асоціація у касаційній скарзі стверджує, що керівник Асоціації від її імені уклав з Укрзалізницею оспорювані договори в інтересах Університету без його відома і без будь-яких повноважень на представництво, тобто самовільно. Університет ці договори не схвалив, не визнав і не прийняв до виконання (не скористався), університетську кафедру на їх підставі в орендованих Асоціацією приміщеннях не розміщував. Тому відповідно до частини третьої ст. 215 ЦК України укладені між Асоціацією та Укрзалізницею договори є оспорюваними правочинами і повинні бути визнані судом недійсними на підставі частин другої, п`ятої ст. 203 ЦК України, а саме: 1) як такі, що вчинені особою (Асоціацією), яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності; 2) не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (розміщення Асоціацією в орендованих приміщеннях університетської кафедри).

У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судами ч. 2 ст. 237 ЦК України та відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування даної норми, відповідно до якої не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Судами попередніх інстанцій досліджено повноваження особи, яка вчиняла спірні правочини зі сторони Асоціації та встановлено, що керівник позивача Нетяженко Василь Захарович при укладенні спірних договорів мав необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За спірним договором оренди орендарем є саме позивач, при цьому сторони погодили, що майно надається орендарю для його використання - і передбачили його цільове призначення - розміщення установи державної форми власності - кафедр пропедевтики внутрішньої медицини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця.

Вказані обставини свідчать про те, що позивачу як орендарю було надано право згідно договором розмістити у орендованому приміщенні кафедру пропедевтики внутрішньої медицини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця.

Матеріали справи містять листи позивача від 16.09.2022, від 08.12.2023 до відповідача щодо врегулювання спірних правовідносин сторін у процесі виконання договору від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 та договору від 18.02.2022 №ЦОЗ/ТН-1045. 

Як вбачається з дослідженого судами листа Асоціації від 08.12.2023, сам позивач зазначав, що Асоціація створена в 1995 році на базі кафедри пропедевтики внутрішніх хвороб Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та Дорожньої відділкової лікарні №2 Південно-Західної залізниці. Крім того в даному листі Асоціація зазначає, що кафедра пропедевтики внутрішньої медицини №1 розміщується на базі Київської клінічної лікарні. Також Асоціація вказала, що витрати на всі допоміжні матеріали відбувались коштом Асоціації.

Вказане додатково підтверджує правовий зв?язок Асоціації та кафедри пропедевтики внутрішніх хвороб Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, а також про розміщення кафедри на базі Київської клінічної лікарні, про що повідомив сам позивач і що спростовує доводи скаржника про нез`ясування питання, чи розмістила Асоціація в приміщеннях лікарні університетську Кафедру.

Крім того скаржник, посилаючись на не дослідження судами доказів, зазначив що суди не дали належної оцінки таким доказам, як угодам між Університетом і Укрзалізницею від 1 січня 2008 р. та від 2 січня 2019 р., які беззаперечно підтверджують передачу у безоплатне користування Університету приміщень лікарні до 31 грудня 2028 року; листу Укрзалізниці від 4 січня 2022 р. № 01-08/1, адресованому Університету з пропозицією змінити безоплатне користування приміщеннями лікарні на орендне; акту приймання- передачі приміщень лікарні Асоціації від 14 лютого 2022 року, згідно з яким Укрзалізниця передавала приміщення, а Асоціація приймала їх для виконання цільового призначення договору оренди. 

Наведені докази, на думку скаржника, підтверджують неправомірність дій Укрзалізниці та Асоціації щодо укладення оспорюваних договорів і визначення об`єктом оренди майна, яке на дату їх укладення, перебувало у правомірному користуванні третьої особи - Університету.

Натомість, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суди дослідили доводи скаржника про подвійну передачу в оренду приміщень за договором від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 та Національному медичному університету імені О.О. Богомольця на підставі Угоди від 02.01.2019, та встановили, що 02.01.2019 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" філія «Центр охорони здоров`я» Київська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2 (клінічний заклад) та Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця (далі - НМУ) укладено угоду про співпрацю між Київською клінічною лікарнею на залізничному транспорті № 2 філії «Центр охорони здоров`я» АТ "Українська залізниця" та Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця, в преамбулі якого зазначено, що сторони домовилися про розташування кафедри пропедевтики внутрішньої медицини № 1 на базі лікувального закладу.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що сторони приймають на себе взаємні обов`язки по спільній організації, ефективному використанню матеріальних, кадрових, фінансових ресурсів, наукового потенціалу для удосконалення навчання, проведення практичних занять студентів на базі лікарні та надання медичної допомоги пацієнтам, спрямовані на поліпшення здоров`я населення.

Із зазначеної угоди про співпрацю не вбачається, щоб сторонами передбачались умови щодо передачі в оренду відповідних приміщень та оплати орендної плати. 

Крім того суди встановили, що матеріали справи не містять доказів фактичного надання відповідачем в оренду Національному медичному університету імені О.О. Богомольця нерухомого майна, що є одночасно предметом договору оренди від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041, а саме: частини нежитлового приміщення 2-гo та 6-гo поверхів дев`ятиповерхової будівлі терапевтичного корпусу (Літера В) Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 9, загальною площею 14 113,5 м2.

Акт приймання-передачі визначеного спірного нерухомого майна в оренду Національному медичному університету імені О.О. Богомольця за Угодою від 02.01.2019 або за іншим правочином жодним учасником справи до матеріалів справи не надано.

Крім того, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують порушення прав та законних інтересів Всеукраїнської громадської організації "Асоціація лікарів-інтерністів України" внаслідок укладення оспорюваних договору оренди нерухомого майна від 14.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1041 та договору про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна від 18.02.2022 № ЦОЗ/ТН-1045.

Таким чином, з огляду на предмет, підстави заявленого у цій справі позову та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини Верховний Суд не вбачає порушення наведених скаржником правових норм при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а викладені у касаційній скарзі доводи у цій частині оцінює критично, оскільки вони спрямовані на спонукання до виявлення нових та переоцінки вже наданих сторонами та досліджених судами попередніх інстанцій у їх сукупності доказів.

Отже, підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 та 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження під час касаційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення і постанова - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Всеукраїнської громадської організації "Асоціація лікарів-інтерністів України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 у справі №910/989/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець 

О. А. Кролевець