ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2026 року м. Дніпро Справа № 904/4841/22 (904/2020/25)
Центральний апеляційний господарський суд у складі: головуючого судді Мартинюка С.В. (доповідач у справі), 
суддів: Фещенко Ю.В., Золотарьова Я.С.
секретар судового засідання: Рибалка Г.Д.
представники сторін:
від третьої особи-1: Нечитайло Т.В, (адвокат);
інші учасники не з`явились.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 (повний текст складено 09.03.2026), суддя Суховаров А.В.
у справі № 904/4841/22 (904/2020/25)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка" в особі арбітражного керуючого Микитюка А.І. 
до  ОСОБА_1 , м. Дніпро
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -  ОСОБА_2 , Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг
про стягнення заборгованості у розмірі 2 972 000,00грн. 
в межах справи №904/4841/22
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", село Крупець, Шепетівський район, Хмельницька область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка", Дніпропетровська область, Криничанський район, село Українка
про визнання банкрутом

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Українка" в особі арбітражного керуючого Микитюка А.І. звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), за змістом якого позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українка» (ідентифікаційний код 30791393) заборгованість в сумі 2 972 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка" вказує, що в процесі ліквідаційної процедури ТОВ "Українка" виявлено, що протягом 2020-2021 років ТОВ "Українка" здійснило перерахування коштів на картковий рахунок відповідача без достатньої правової підстави на загальну суму на суму 2 972 000,00 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної суми з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка". 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ОСКАРЖУВАНОГО СУДОВОГО РІШЕННЯ У СПРАВІ
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 у справі № 904/4841/22 (904/2020/25) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка" в особі арбітражного керуючого Микитюка А.І. до ОСОБА_1 , за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ "Суффле Агро Україна", третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі сумі 2 972 000,00 грн. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українка" суму 2 972 000,00 грн. заборгованості, 35 664, 00 грн. судового збору.
Судове рішення мотивоване тим, що наявні обставини свідчать про недоведеність тверджень відповідача в частині повернення отриманих від ТОВ «Українка» грошових коштів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду, через систему “Електронний суд” ОСОБА_1 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить: скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 у справі №904/4841/22 (904/2020/25); ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити; стягнути з відповідача судові витрати.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного рішення.
У поданій скарзі Скаржник посилається на те, що станом на 01.09.2021 року заборгованість по зазначеним в позовній заяві платежам була відсутня. Зазначене підтверджується долученим Відповідачем актом звіряння розрахунків.
Окремо Скаржник не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що акт звірки не може вважатися належним та допустимим доказом.

УЗАГАЛЬНЕНИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У поданому 22.04.2026 відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "УКРАЇНКА" заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.
В обґрунтування заявленої позиції Позивач зазначає, що Відповідачем не надано належних та допустимих первинних доказів погашення заборгованості.

РУХ СПРАВИ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Мартинюка С.В. (доповідач), судді – Золотарьова Я.С., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 у справі №904/4841/22 (904/2020/25) залишено без руху.  
15.04.2026 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучило докази належного виконання ухвали від 06.04.2026.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 у справі №904/4841/22 (904/2020/25). Розгляд справи №904/4841/22 (904/2020/25) призначено у судовому засіданні.
22.04.2026 до суду через систему “Електронний суд” від ТОВ "УКРАЇНКА" надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого заявник заперечує щодо задоволення апеляційної скарги.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2024 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю “Українка” (52313, Дніпропетровська область, Криничанський район, село Українка, вулиця Шевченка, будинок 66, код ЄДРПОУ 30791393) банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором ТОВ “Українка” призначено арбітражного керуючого Микитюка Анатолія Івановича (свідоцтво № 1335 від 19.07.2013).
В процесі ліквідаційної процедури ТОВ "Українка" виявило, що протягом 2020-2021 років ТОВ "Українка" здійснило перерахування коштів на картковий рахунок відповідача загалом на суму 2 972 000,00 грн. 116-ма різними траншами із однаковим призначенням платежів: #4627055100602480 (або двічі - #5523245800027490) IПН 2738409710 ВИДАЧА КОШТIВ ПIД ЗВIТ НА З АКУПIВЛЮ СГ ПРОДУКЦIЇ БЕЗ ПДВ». 
З огляду на те, що ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю “Українка” не виявив надходження від відповідача будь-якої закупленої сільськогосподарської продукції чи повернення вказаних коштів, ліквідатор звернувся до відповідача з вимогою №1 від 06.03.2025 щодо перерахування протягом семи днів з дня отримання вимоги на банківські реквізити ТОВ «Українка» грошових коштів на загальну суму 3 324 460,00 грн., зокрема, 2 972 000,00 грн., що є предметом даного позову, або направлення належним чином завірених копій підтверджуючих документів, за наявності законних підстав набуття власності на вказані грошові кошти.
Відповідач не надав відповіді на вказану вимогу, підтверджуючі документи не направив, заборгованість перед ТОВ “Українка” не погашена відповідачем, пояснення відповідача відсутні. 

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ І ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 11, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 4) інші юридичні факти.
Згідно ч. 1 ст. 61 КУзПБ вбачається, ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до статті 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до матеріалів справи та не заперечуються відповідачем, ФОП Кисіль С.В. протягом 2020-2021 років отримав від ТОВ “Українка” грошові кошти на закупівлю с/г продукції 2 972 000,00 грн.
В свою чергу, Скаржник у поданому відзиві на позов та в апеляційній скарзі вказує, що закупівля с/г продукції не відбулась у зв`язку з чим відповідач в строк до 01.09.2021 року повернув грошові кошти на загальну суму 2 972 000,00 грн., відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів №№ 180 від 24.05.2021; 181 від 25.05.2021; 184 від 26.05.2021; 186 від 27.05.2021; 187 від 28.05.2021; 188 від 31.05.2021; 189 від 01.06.2021; 192 від 03.06.2021; 193 від 04.06.2021; 194 від 07.06.2021; 195 від 08.06.2021; 196 від 09.06.2021; 197 від 10.06.2021; 202 від 14.06.2021; 203 від 16.06.2021; 210 від 21.06.2021; 211 від 22.06.2021; 212 від 23.06.2021; 213 від 24.06.2021; 214 від 25.06.2021; 215 від 28.06.2021; 219 від 29.06.2021; 221 від 30.06.2021; 222 від 01.07.2021; 223 від 02.07.2021; 225 від 05.07.2021; 226 від 06.07.2021; 227 від 07.07.2021; 228 від 08.07.2021; 229 від 09.07.2021; 230 від 12.07.2021; 233 від 14.07.2021; 234 від 15.07.2021; 235 від 16.07.2021; 236 від 19.07.2021; 237 від 20.07.2021; 238 від 21.07.2021; 239 від 22.07.2021; 240 від 23.07.2021; 243 від 26.07.2021; 244 від 27.07.2021; 245 від 28.07.2021; 246 від 29.07.2021; 247 від 30.07.2021; 248 від 02.08.2021; 249 від 03.08.2021; 250 від 04.08.2021; 251 від 05.08.2021; 252 від 06.08.2021; 256 від 09.08.2021; 257 від 10.08.2021; 258 від 11.08.2021; 259 від 12.08.2021; 260 від 13.08.2021; 261 від 16.08.2021; 266 від 17.08.2021; 267 від 18.08.2021; 280 від 19.08.2021; 283 від 20.08.2021; 291 від 30.08.2021; 292 від 31.08.2021, тому відповідач стверджує про відсутність у нього заборгованості перед ТОВ “Українка”, на підтвердження чого відповідачем долучено до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків за період січень 2020 – серпень 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Українка” та Кисілем Сергієм Васильовичем. 
За викладених обставин, між позивачем та відповідачем постало спірне питання в частині доведеності факту повернення відповідачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Українка” грошових коштів у розмірі 2 972 000,00 грн., у зв`язку з чим господарський суд вказує наступне. 
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Відповідно до п.п.1.2, 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Пунктом 2.3 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: печатка, ідентифікаційний код підприємства, установи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.4. Положення).
Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 у справі №910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, й, зокрема, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.
Крім того, у постанові Верховного Суду у справі у складі колегії суддів Касаційного господарського суду № 908/1390/19(908/2964/21) від 22.05.2025, суд прийшов до висновків, щодо підтвердження господарської операції за спірним договором є: первинні документи на підтвердження господарської операції за спірним договором; видаткові накладні; податкові накладні; документи, що підтверджують права власності на продукцію, що нібито була поставлена боржнику за спірним договором, наявність фінансових, трудових, технічних та технологічних ресурсів для придбання цієї продукції та її постачання боржнику, залучення третіх осіб для поставки товару, наявність в боржника ділової мети для придбання такої продукції та її використання у подальшій господарській діяльності.
Акт звірки взаєморозрахунків - це документ, який використовується для підтвердження та узгодження фінансових взаємовідносин між двома сторонами, зазвичай між постачальником і покупцем. Цей документ відображає стан розрахунків на певну дату, включаючи всі проведені операції, такі як платежі, поставки товарів або надання послуг. Метою акту звірки є перевірка точності та відповідності даних у бухгалтерських обліках обох сторін.
Сам по собі акт звірки не є первинним документом і не доводить факт господарської операції: поставки, надання послуг тощо. Він має інформаційний характер і лише фіксує стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств, які мають бути підтверджені накладними, актами, платіжками тощо. Таку позицію підтримує і суд (постанови ВС від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17), і Держаудитслужба (лист від 20.02.2017 №25-16/104).
Тобто, в даному випадку для підтвердження обставин про які зазначає відповідач, в обґрунтування відсутності у нього заборгованості перед ТОВ «Українка» необхідно дослідити первинні документи, які б не лише формально описували зовнішню форму, а й розкривали внутрішню суть такої операції, її справжність та економічну вигоду, ділову мету. Такі документи позивачем на підтвердження позовних вимог не надані.
Отже, акт звірки, за відсутності первинних документів, не може вважатися належними та допустимими доказом відсутності у відповідача заборгованості перед позивачем. 
Разом з тим, слід зазначити, що за змістом пояснень відповідача, та з огляду на поданий ним до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків за період січень 2020 – серпень 2021 між ТОВ «Українка» та ОСОБА_1 , відповідно квитанцій до прибутково-касових ордерів, відповідач повернув грошові кошти ТОВ «Українка» у період 2020-2021 р.р, так, відповідач здійснював повернення грошових коштів, зокрема 05.07.2021 року, 06.072021 року, 07.07.2021 року, 08.07.2021 року, 09.07.2021 року. 
Між тим, відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 03.07.2021 року ОСОБА_1 перетнув державний кордон України, отже зафіксовано його виїзд з України у пункті пропуску «Бориспіль» для посадки на рейс авіарейс 6045 «Київ-Тревізо», а 10.07.2021 року зафіксовано в`їзд ОСОБА_1 в Україну через пункт пропуску «Бориспіль» рейсом 6046 «Київ-Тревізо».
Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:
- учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);
- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);
- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);
- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);
- достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);
- учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.1 ст.80);
- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).
Згідно з ч.3 ст.2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст.13 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3, 4 ст.13, ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (Схожа правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
Згідно зі ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та від 25.06.2020 у справі №924/233/18).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази. 
З огляду на викладене, оцінюючи надані сторонами докази, колегія суддів застосовує поряд зі ст.79 ГПК України стандарт "баланс ймовірностей", за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце.
Окремо апеляційний суд бере до уваги, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2025 в межах даної справи витребувано у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) оригінал акту звіряння взаємних розрахунків від 31.08.2023 та оригінали квитанцій до прибуткового касового ордеру, відповідно до яких в період з 24.05.2021 по 30.08.2021 ОСОБА_1 внесено грошові кошти в касу ТОВ “Українка”. 
Проте, відповідач не виконав вимоги ухвали суду першої інстанції та не надав витребовувані докази чи пояснення щодо неможливості їх надання. З огляду на положення ч. 10 ст. 81 ГПК України колегія апеляційного господарського суду вважає, що наявні підстави для відмови у визнанні обставин повернення грошових коштів відповідачем позивачу.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку відсутні підстави вважати доведеним факт повернення відповідачем грошових коштів ТОВ «Українка» на підставі квитанцій до прибуткового касового ордеру, які оформлені у період перебування відповідача поза межами України.
Апеляційний суд зазначає, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Близьку за змістом позицію викладено у постановах Верховного Суду 14.01.2021 у справі №922/2216/18, від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.
Тобто умовою безпідставного збагачення є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20.
Відповідні дії щодо переказу грошових коштів призвели до збільшення майна Відповідача (набувача майна), та одночасно зменшили обсяг майна в ТОВ "УКРАЇНКА" (потерпілого), що є умовою безпідставного збагачення.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне набуття грошових коштів Кисілем С.В. в розмірі 2 972 000,00 грн., що призвело до зменшення майна банкрута ТОВ "УКРАЇНКА".
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 у справі №904/4841/25 (904/2020/25) - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 
Повний текст постанови складено 13.05.2026.

Головуючий суддя С.В. Мартинюк

Суддя Ю.В. Фещенко 

Суддя Я.С. Золотарьова