ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 р.	Справа № 520/22067/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Фоміної Л.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/22067/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у виключенні запису про ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 55226558 з Єдиного реєстру боржників;
- зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити з Єдиного реєстру боржників відомості стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як боржника у виконавчому провадженні № 55226558.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Куликівська, буд.12, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ 34952440) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне та неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невстановлення обставин, які є доведеними та підтвердженими, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що виконавчий лист № 642/4627/16-к від 13.11.2017 про конфіскацію всього майна, яке є власністю ОСОБА_1 , не було виконано і його було повернуто Ленінському районному суду міста Харкова як стягувачу. Отже, відсутня можливість пред`явлення його до виконання, оскільки строки пред`явлення його до виконання вже сплинули, внаслідок чого виконавчий лист взагалі не може бути пред`явлений до виконання у зв`язку з пропуском строків пред`явлення його до виконання, а тому безпідставним та необґрунтованим є подальше існування в Єдиному реєстрі боржників відомостей відносно позивача як боржника. 
Також апелянт посилається на те, що наявність інформації про нього в Єдиному реєстрі боржників при відсутності положень законодавства, що передбачають можливість її виключення у зв`язку з тривалим невиконанням органом державної виконавчої служби постанови суду в частині конфіскації майна, не є пропорційним заявленій в законодавстві легітимній меті. Виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, враховуючи відсутність у позивача реального обов`язку з виконання постанови суду при наявності такого обов`язку виключно у органу державної виконавчої служби, апелянт вважає, що його права не повинні обмежуватись шляхом наявності відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників.
В апеляційній скарзі позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, в обґрунтування якого посилається на те, що витребування відповідних доказів необхідне для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. 
Колегія суддів зазначає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки апелянтом не зазначено, які обставини можуть підтвердити докази, про витребування яких він просить, або які аргументи зазначені докази можуть спростувати.
Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
В апеляційній скарзі апелянт просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини 4 статті 229, частини 2 статті 313 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що на виконання вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 02.11.2017 у справі №642/4627/16-к в частині конфіскації майна засудженого, судом був виданий виконавчий лист від 13.11.2017 про конфіскацію всього майна, яке є власністю ОСОБА_1 .
Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 55226558 з примусового виконання виконавчого листа № 642/4627/16-к від 13.11.2017 про конфіскацію всього майна, яке є власністю ОСОБА_1 
30.11.2017 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55226558 на підставі виконавчого листа № 642/4627/16-к від 13.11.2017.
18.03.2019 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника.
18.04.2019 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.
06.08.2019 виконавче провадження № 55226558 додано до архіву.
04.08.2023 виконавче провадження № 55226558 вилучено для знищення.
03.04.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою про виключення відомостей про нього як боржника за виконавчим провадженням № 55226558 з Єдиного державного реєстру боржників.
Листом б/н за підписом державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тетяни Засько, посилаючись на п. 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5, повідомлено, що на теперішній час відсутні підстави для винесення постанови про виключення відомостей відносно боржника з Єдиного реєстру боржників.
На момент звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 , згідно із даними Єдиного реєстру боржників, є боржником у виконавчому провадженні № 55226558.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиключення відомостей відносно нього з Єдиного реєстру боржників, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки виконавчий лист у наведеному виконавчому провадженні повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VІІІ, то встановлених Законом підстав для виключення боржника з Єдиного реєстру боржників немає. Доводи позивача щодо спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання суд не прийняв до уваги, оскільки ці процесуальні строки можуть бути поновлені за судовим рішенням.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положеннями статті 10 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
За змістом частини 1 статті 62 Закону № 1404-VІІІ виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.
З матеріалів справи встановлено, що виконавче провадження № 55226558, в межах якого дані про позивача було внесено до Єдиного реєстру боржників, було відкрито на підставі виконавчого листа № 642/4627/16-к від 13.11.2017 про конфіскацію всього майна, яке є власністю ОСОБА_1 .
Апелянт посилається на те, що виконавчий лист № 642/4627/16-к від 13.11.2017 про конфіскацію всього його майна не був виконаний і його було повернуто Ленінському районному суду міста Харкова як стягувачу. Отже, відсутня можливість пред`явлення його до виконання, оскільки строки пред`явлення його до виконання вже сплинули, внаслідок чого виконавчий лист взагалі не може бути пред`явлений до виконання у зв`язку з пропуском строків пред`явлення його до виконання, а тому безпідставним та необґрунтованим є подальше існування в Єдиному реєстрі боржників відомостей відносно позивача як боржника.
Колегія суддів вважає такі доводи ОСОБА_1 необґрунтованим з огляду на таке. 
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1404-VIII Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
За змістом абзацу першого частини 5 статті 9 Закону № 1404-VIII відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Положеннями частин 6, 7 статті 9 Закону № 1404-VIII встановлено, що Єдиний реєстр боржників містить такі відомості:
1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи;
2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ;
3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця;
4) номер виконавчого провадження;
5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).
Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Матеріалами справи підтверджено, що 18.04.2019 у виконавчому провадженні № 55226558 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Згідно з частиною 5 статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
За змістом частин 1, 5, 6 статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Верховний Суд у постанові від 22.06.2020 у справі № 160/4015/19 вказав, що вимоги пункту 2 статті 37 Закону № 1404-VIII не входять до правових підстав виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників стосовно позивача, та які закріплені в частині 7 статті 9 Закону № 1404-VIII.
Подібний висновок був також викладений у постанові Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 910/4404/17, у якій зазначено, що Законом № 1404-VIII установлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. З правового аналізу положень пункту 2 частини 1 та частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII випливає, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутись до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, і також не позбавляє стягувача права звернутись до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Тобто, імперативні приписи частини сьомої статті 9 Закону № 1404-VIII установлюють, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у випадку винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виключно на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ.
Водночас пункт 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, на підставі якого у спірних правовідносинах було повернуто виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні №55226558, не входить до правових підстав виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.
Отже, з аналізу положень пункту 2 частини 1 та частини 5 статті 37 Закону № 1404-VІІІ випливає, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову. У випадку повернення виконавчого документа з указаних підстав стягувач не позбавлений права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, а у випадку пропуску цього строку - звернутися до суду з заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2025 у справі № 580/12260/23, яка з огляду на положення частини 5 статті 242 КАС України підлягає врахуванню колегією суддів при розгляді цієї справи.
Таким чином, із вищезазначеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи вказане вище, дослідивши фактичні обставини та питання права, які покладені в основу спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року по справі №520/22067/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.О. Фоміна	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц   	

Повний текст постанови складено 04.06.2026.