Дата документу  Справа № 322/1719/25 

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/902/26	Головуючий у 1-й інстанції Гасанбеков С.С.	
Єдиний унікальний №322/1719/25	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.1 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2026 року      м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С. за участі захисника Баладиги С.П. (в режимі відеоконференції), діючого в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Баладиги Сергія Павловича на постанову судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 10.11.2025 року о 17 год. 25 хв. на 59 км автомобільної дороги Н-15 «Запоріжжя-Донецьк» водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.
В апеляційній скарзі захисник Баладига С.П. просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Свої вимоги мотивував тим, що оскаржувана постанова є незаконною. Суд допустив неповноту розгляду справи, не з`ясував обставини, що мають значення для її правильного вирішення.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Водночас захисник посилається на відсутність доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. 
Наведені обставини у сукупності, на переконання захисника, ставлять під сумнів законність подальших дій поліцейського під час оформлення адміністративного матеріалу. 
Крім того, апелянт вказує на недотримання вимог ст.266-1 КУпАП, адже ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та має спеціальний правовий статус.
Захисник посилається на порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що зумовило отримання помилкового та необ`єктивного результату тестування. Перед проведенням повторного тесту (вдих повітря вдруге) на прилад не було встановлено новий одноразовий мундштук, розпакований у присутності особи перед тестуванням. 
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що подія, яка стала підставою для його складення відбувалась о 17 год. 25 хв. При цьому огляд на стан сп`яніння проведено значно пізніше – о 17 год. 50 хв.
Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права та обов`язки було роз`яснено уповноваженою особою вже після проходження огляду на стан сп`яніння, а не до початку відповідних процесуальних дій.
Відтак на переконання апелянта, вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведено поза розумним сумнівом.
До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, через додаток «Viber».
Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка ОСОБА_1 не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутності в судовому засіданні. Крім того, інтереси ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови представлено захисником Баладигою С.П., який не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши захисника Баладигу С.П., який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, доводи, наведені у скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно досліджено обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №509225 від 10.11.2025 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний;
- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Alcotest Drager 6810», в якому перелічено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, зазначено позитивний результат з показником 1,52 ‰ алкоголю;
- роздруківці результатів приладу «Alcotest Drager 6810», серійний номер ARBL-0721, тест №3010 з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, а результат тестування склав 1,52 ‰ алкоголю, підпис особи, що тестують, наявний;
- долученим до матеріалів справи відеозаписом.
Вказані докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими у розумінні ст.251 КУпАП.
Апелянт, оспорюючи висновки суду першої інстанції про наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення, посилався на відсутність факту доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Проте, на переконання апеляційного суду, такі аргументи сторони захисту не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Апеляційний суд зважає на те, що відносно ОСОБА_1 уповноваженою особою СРПП Відділення поліції №3 Запорізького РУП було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6126080 від 10.11.2025 року за ч.1 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом без наявності при собі реєстраційного документа на транспортний засіб.
Вказане рішення суб`єкта владних повноважень, яким, з-поміж іншого, було зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Transporter» н.з. НОМЕР_1 під час події, що сталася 10.11.2025 року, є нескасованим. Відомостей про оскарження постанови уповноваженої особи у встановленому законом порядку апеляційному суду не надано.
Апеляційний суд зважає й на те, змістом дослідженого відеозапису події від 10.11.2025 року об`єктивно зафіксовано, як водій ОСОБА_1 пояснює працівнику поліції, що він їхав, його зупинили та повідомили про наявність ознак алкогольного сп`яніння. Водій конкретизував населені пункти, звідки та куди він їхав. ОСОБА_1 пояснив працівнику поліції, що 4 години тому він вживав алкоголь – 150 грамів горілки. Потім водій уточнив подальший напрямок свого руху на автомобілі після того, як він випив зазначений алкогольний напій (часовий інтервал 2025/11/10, 17:51:44 - 17:52:47).
Переконливих доказів на спростування зафіксованих на відеозаписові обставин апеляційна скарга захисника не містить. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на місці події на іншу особу, як на водія, не посилався та факт керування транспортним засобом саме ним абсолютно не заперечував. 
Відтак, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини дійсно мали місце.
Наведене повністю спростовує версію сторони захисту про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Водночас посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів відсторонення від керування транспортним засобом ОСОБА_1 у співвідношенні із доводами захисника в апеляційній скарзі про відсутність доказів такого керування, на переконання апеляційного суду, є суперечливими та протилежними за змістом.
Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень, допущених при їх складанні, не встановлено. 
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року.
В ньому зазначено дату та місце його оформлення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, суть адміністративного правопорушення. 
У вказаному процесуальному документі також зафіксовано відомості про роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП прав та обов`язків, про отримання ОСОБА_1 копії протоколу, а також про відсторонення водія від керування транспортним засобом шляхом паркування без порушень ПДР. Наведені обставини засвідчено власноручними підписами ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення.
При цьому, апеляційний суд зважає на те, що законодавець у ст.268 КУпАП не визначає момент роз`яснення таких прав у запропонованому апелянтом порядку.
Доводи апелянта про розбіжності між часом виявлення правових підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння та часом безпосереднього його проведення є безпідставними. 
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція №1452/735"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Відповідно до п.2 розділу Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було оголошено ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення у нього передбачених п.3 розділу І Інструкції №1452/735 ознак такого сп`яніння.
Таким чином, проведенню огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння о 17 год. 56 хв. об`єктивно передує момент виявлення відповідних ознак сп`яніння у водія, який керував транспортним засобом о 17 год. 25 хв., як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Протилежні доводи сторони захисту перебувають поза логічним та хронологічним зв`язком із обставинами події від 10.11.2025 року.
Заперечення апелянта щодо порушення поліцейськими вимог експлуатації спеціального технічного приладу, за допомогою якого проводився огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , повністю спростовуються змістом наявного в матеріалах справи відеозапису.
На відеозаписові події об`єктивно зафіксовано всі етапи процедури проходження водієм вказаного огляду на стан сп`яніння. 
З дослідженого відеозапису вбачається, що перед проведенням огляду ОСОБА_1 самостійно обрав 1 новий запакований мундштук та відкриває упакування. Потім здійснювалось контрольне тестування приладу. В подальшому водій продув у спеціальний технічний засіб з недостатньою силою, у зв`язку з чим тестування не відбулось. Після того, як водій продув у вказаний прилад, дотримуючись роз`яснень працівника поліції щодо особливостей його експлуатації, було отримано позитивний результат тестування із показником 1,52 ‰ алкоголю, з яким ОСОБА_1 погодився.
Апеляційний суд підкреслює, що між контрольним забором навколишнього повітря з результатом 0 ‰ алкоголю (тест №3009) та тестуванням водія з результатом 1,52 ‰ алкоголю (тест №3010) жодних інших тестувань не відбувалось. Наведені обставини підтверджуються змістом відеозапису події та відомостями про нумерацію проведених тестів.
Відтак, доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині відхиляються апеляційним судом.
Аргументи апеляційної скарги захисника про недотримання встановленої ст.266-1 КУпАП процедури під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Так, аналізуючи зміст п.39 ч.1 ст.255 КУпАП, апеляційний суд зауважує, що вказані у даній нормі права уповноважені посадові особи не наділені повноваженнями складати протоколи про передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 в рамках даного провадження.
При цьому уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про передбачені ст.44, ч.ч.2, 3 ст.123, ст.ст.172-10 – 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7 адміністративні правопорушення. Даний перелік є вичерпним, тобто розширенню та доповненню він не підлягає.
Апеляційний суд враховує, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважені особи органів Національної поліції, до компетенції яких віднесено оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема за ст.130 КУпАП, не вправі складати даний процесуальний документ без дотримання встановленої положеннями ст.266 КУпАП процедури.
Разом із тим, відповідальність військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень регламентовано положеннями ст.15 КУпАП.
Згідно із ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, крім іншого, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Інкриміноване ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відтак, в рамках справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  положення, якими регламентовано адміністративну відповідальність, застосовуються до нього на загальних підставах.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дія положень ст.266 КУпАП за колом осіб поширюється на всіх водіїв транспортних засобів, незалежно від їх роду діяльності та без урахування наявності/відсутності факту проходження військової служби.
До того ж, вимогами п.2 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Базовим критерієм для розмежування застосування вимог ст.266 та ст.266-1 КУпАП під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння у даному випадку є керування транспортним засобом, тобто виконання особою функції водія, а не обов`язків військової служби.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, на переконання апеляційного суду, застосування працівниками поліції положень ст.266 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення ґрунтується на вимогах закону.
У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги захисника про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.
Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи. 
Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Баладиги Сергія Павловича залишити без задоволення.
Постанову судді Олександрівського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2026 року в цій справі щодо ОСОБА_1  залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя         О.С. Гончар