Справа № 560/3914/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

02 липня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій , Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Хмельницькій області , 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому просить:
1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області стосовно не направлення до Державної служби з надзвичайних ситуацій України клопотання про поновлення полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді начальника 2 пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області;
2. Зобов`язати Державну службу з надзвичайних ситуацій України поновити з 20 лютого 2026 року полковника служби цивільного захисту населення ОСОБА_1 на посаді начальника 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області;
3. Стягнути з Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 лютого 2026 року по день фактичного поновлення;
4. Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області від 03.10.2025 р. №633 «Про призупинення виплати грошового забезпечення»;
5. Стягнути з Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період перебування в розпорядженні починаючи з 01 жовтня 2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з повідомленням про підозру у кримінальному провадженні, Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 01.10.2025 відмовив у відстороненні позивача від посади, але обрав запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. На підставі цієї ухвали наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Відповідача-1) від 06.10.2025 №967 позивача було звільнено з посади та зараховано в розпорядження на чітко визначений строк - до 21 листопада 2025 року включно. Водночас наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Хмельницькій області (Відповідача-2) від 03.10.2025 №633 позивачу повністю призупинили виплату грошового забезпечення. Позивач вказує, що станом на момент зарахування в розпорядження він перебував у щорічній відпустці, яка згодом переривалася тривалим лікарняним.
Позивач вважає дії та бездіяльність відповідачів незаконними, оскільки строк його перебування в розпорядженні згідно з наказом завершився 21.11.2025, і жодних нових наказів про продовження цього строку не видавалося. Відтак, з 22.11.2025 або щонайменше з 20.02.2026, дня виходу на службу після завершення тимчасової непрацездатності, позивач мав бути поновлений на посаді. Замість поновлення на вакантній посаді начальника 2 ДПРЗ, Відповідач-2 залишив його рапорт без належного реагування та безпідставно запропонував йому нижчі (не рівнозначні) посади, чим грубо порушив норми Положення №593.
Позивач також вважає повне призупинення виплат на підставі Інструкції №623 протиправним, оскільки суд офіційно відмовив у відстороненні позивача від посади. За таких обставин до нього мали застосовуватися норми розділу ХХІІІ Інструкції №623, які гарантують збереження виплати грошового забезпечення за час перебування в розпорядженні (із виключенням періоду лікарняного та відпустки).
Враховуючи наведене, позивач вважає свої конституційні права на працю та її оплату порушеними та просить суд повністю задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.04.2026 у задоволенні клопотання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Хмельницькій області про залишення позову без розгляду у справі №560/3914/26 відмовлено. 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.04.2026 клопотання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про залучення співвідповідача у справі №560/3914/26 задоволено. Залучено до участі у справі №560/3914/26 як другого відповідача - 2 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області.
Представник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Хмельницькій області подала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Зазначає, що звільнення позивача з посади та зарахування його в розпорядження на підставі наказу ДСНС України від 06.10.2025 № 967 відбулося у зв`язку з обранням щодо нього запобіжного заходу (домашнього арешту) за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України. Термін перебування в розпорядженні було правомірно продовжено наказом ДСНС від 05.12.2025 № 1158. Норми Положення № 593 не містять безумовного обов`язку органу управління поновити особу на попередній посаді після виведення в розпорядження. Призначення на посади здійснюється з урахуванням інтересів служби, а не окремої особи. Посада начальника 2 ДПРЗ передбачає організаційно-розпорядчі функції та керівництво підлеглим особовим складом, який наразі залучається до судового розгляду кримінальної справи щодо позивача як свідки, що створює ризик вчинення тиску. Окрім того, освітній рівень позивача не відповідає чинним кваліфікаційним вимогам для посади командира загону, а сама посада станом на теперішній час не є вакантною. 
Вказує, що посада начальника 2 ДПРЗ пов`язана з підвищеним ризиком для життя або здоров`я. Позивач тривалий час перебував на лікуванні з приводу хвороб системи кровообігу (гіпертонічна хвороба серця). З метою визначення його придатності до служби, Головне управління на підставі ч. 12 ст. 117 КЦЗУ направило позивачу направлення на лікарську експертизу від 18.03.2026, однак лист було повернуто у зв`язку з неможливістю вручення. Відсутність офіційних даних про стан здоров`я позивача є обґрунтованою перешкодою для розгляду його кандидатури. При цьому 20.02.2026 з ним було проведено бесіду та запропоновано дві інші посади з урахуванням його освіти, від яких він відмовився. 
Звертає увагу, що позивач безпідставно ототожнює звільнення з посади із звільненням зі служби цивільного захисту. Оскільки позивач не звільнявся зі служби та продовжує перебувати в розпорядженні керівника, норми ст. 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до цих правовідносин не застосовуються. 
Вказує, що оскаржувані накази про призупинення виплати грошового забезпечення від 03.10.2025 № 633 та від 21.11.2025 № 712 за період з 01.10.2025 по 24.12.2025 були прийняті в повній відповідності до пункту 3 розділу XXIV Інструкції № 623, оскільки в цей період щодо позивача судом було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Після зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання, починаючи з 25.12.2025, Головне управління в повному обсязі відновило нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за час перебування в розпорядженні згідно з розділом XXIII Інструкції № 623. 
На підставі викладеного представник відповідача просить суд повністю відмовити в задоволенні позову.
Представник Державної служби України з надзвичайних ситуацій подала відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала. Позиція відповідача вмотивована тим, що позивач є суб`єктом публічного права, правовідносини з яким регулюються нормами спеціального законодавства сфери цивільного захисту. Звільнення позивача з посади начальника 2 ДПРЗ та зарахування його у розпорядження начальника Головного управління здійснювалось на підставі відповідних ухвал Печерського районного суду міста Києва про обрання та продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в межах кримінального провадження, де він є обвинуваченим у вчиненні злочинів за ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України. Накази ДСНС про виведення позивача у розпорядження є чинними, реалізованими та позивачем не оскаржувалися. 
Відповідач наголосив, що перебування у розпорядженні не означає повного звільнення зі служби, і наразі питання подальшого проходження служби позивачем триває, проте ускладнюється тим, що з моменту виведення в розпорядження він фактично не виконував службові обов`язки, перебуваючи на лікарняних та у відпустках. При цьому 20.02.2026 року з позивачем було проведено бесіду та запропоновано інші посади відповідно до його освіти, від яких він відмовився. Крім того, Головне управління направляло на адресу позивача направлення на проведення лікарської експертизи для визначення стану його здоров`я та можливості обіймати посади з підвищеним ризиком для життя, проте лист повернувся без вручення адресату, що унеможливило розгляд його кандидатури. 
Додатково відповідач зазначив, що Головне управління не має обов`язку направляти клопотання про поновлення позивача саме на попередній посаді, оскільки спеціальне законодавство не передбачає процедури поновлення особи на посаді у разі звільнення її в розпорядження, а ініціювання такого клопотання є правом, а не обов`язком керівника. Наявність незавершеного кримінального провадження за фактом зловживання службовим становищем та привласнення бюджетних коштів під час керівництва загоном також унеможливлює його призначення на посаду з організаційно-розпорядчими функціями, оскільки це підриватиме авторитет служби. Ба більше, станом на момент розгляду справи посада начальника 2 ДПРЗ не є вакантною. Заявлені вимоги щодо зобов`язання ДСНС поновити позивача на посаді відповідач вважає прямим втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства. 
Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Представник 2 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог.
Представник вказує, що полковник служби цивільного захисту Іванюк О.В. обіймав посаду начальника 2 ДПРЗ до 06.10.2025 року. У зв`язку з повідомленням йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України щодо привласнення бюджетних коштів під час будівництва приміщення пожежної частини, та обранням Печерським районним судом м. Києва запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, позивача наказом ДСНС України від 06.10.2025 р. № 967 було звільнено з посади та зараховано у розпорядження начальника Головного управління. Надалі термін перебування у розпорядженні було продовжено на підставі наказу ДСНС від 05.12.2025 р. № 1158, і наразі позивач продовжує перебувати у цьому статусі, фактично не виконуючи службових обов`язків через перебування у відпустках та на лікарняних. 
Щодо вимог про скасування наказу від 03.10.2025 р. № 633 «Про призупинення виплати грошового забезпечення» та стягнення коштів за час перебування в розпорядженні, представник відповідача зазначив, що в період з 01.10.2025 р. по 24.12.2025 р. виплати позивачу були призупинені на підставі ухвал суду про застосування та продовження запобіжного заходу (домашнього арешту). Такі дії повністю відповідають вимогам пункту 3 розділу XXIV Інструкції № 623, яка чітко передбачає призупинення виплат з дня винесення ухвали суду про домашній арешт. 
Окремо наголошено, що у період з 1 по 5 жовтня 2025 року ОСОБА_1 перебував на фінансовому забезпеченні безпосередньо у 2 ДПРЗ як окремій юридичній особі, де йому в жовтні було виплачено 20653,00 грн (премія та додаткова винагорода за вересень). Починаючи з 25.12.2025 року (після завершення дії запобіжного заходу), Головне управління в повному обсязі відновило та правомірно здійснювало нарахування і виплату грошового забезпечення позивачу за весь час його перебування в розпорядженні відповідно до розділу XXIII Інструкції № 623. 
З огляду на законність та обґрунтованість дій відповідачів, представник 2 ДПРЗ просить суд повністю відмовити в задоволенні позову. 
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що звільнення позивача з посади начальника 2 ДПРЗ та зарахування в розпорядження керівництва на підставі наказу від 06.10.2025 р. № 967 відбулося виключно у зв`язку з обранням щодо нього запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту. Згідно з абзацом 9 пункту 79 Положення № 593, таке виведення в розпорядження є тимчасовим заходом і діє виключно на час існування запобіжного заходу. 
Зауважує, що визначений наказом № 967 термін перебування в розпорядженні сплив 21.11.2025 р. Після завершення дії запобіжного заходу та виходу з лікарняного (20.02.2026 р.) позивач мав бути беззастережно поновлений на попередній посаді, яка на той момент залишалася вакантною. Про існування наказу № 1158 від 05.12.2025 про продовження строку розпорядження позивачу не повідомляли, а дізнався він про нього лише з відзивів. 
Вказує, що замість законного поновлення, 20.02.2026 з позивачем провели бесіду та запропонували дві нижчі посади, що прямо суперечить вимогам спеціального законодавства. Поданий ним того ж дня рапорт про поновлення на посаді начальника 2 ДПРЗ відповідачі фактично проігнорували. 
Посилання відповідачів на Довідник кваліфікаційних характеристик № 707 позивача вважає неспроможними, оскільки наказом Голови ДСНС України від 20.06.2025 р. № ЦНЗ-552 позивача вже було перепризначено на посаду начальника 2 ДПРЗ, що підтверджувало його повну відповідність вимогам. Крім того, згаданий відповідачами пункт Довідника стосується гірничорятувальних, а не пожежно-рятувальних підрозділів. 
Зазначає, що направлення на медичний огляд було оформлене відповідачами лише 18.03.2026 вже після того, як вони 13.03.2026 отримали копію позовної заяви. Позивач вважає, що у такий спосіб відповідачі штучно створюють докази законності своєї бездіяльності. 
Позивач вважає, що у цьому випадку відповідачі не мають дискреційних повноважень, оскільки за умов припинення запобіжного заходу абзац 9 пункту 79 Положення № 593 зобов`язує їх вчинити єдину правомірну дію - поновити його на раніше займаній посаді. 
Представник Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області подала заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що наказом ДСНС України від 06.10.2025 р. № 967 позивача звільнено з посади начальника 2 ДПРЗ та виведено у розпорядження начальника Головного управління. Надалі наказом ДСНС України від 05.12.2025 р. № 1158 термін перебування позивача у розпорядженні було продовжено з 22.11.2025 р. без зазначення кінцевої дати. Оскільки позивач не оскаржує наказ № 1158, він фактично визнає його правомірність. 
Зауважує, що виключне право на призначення, звільнення та виведення в розпорядження щодо цієї посади належить Голові ДСНС України, а не Головному управлінню. При цьому Положення № 593 не передбачає обов`язкового повернення особи, яка перебуває у розпорядженні, на ту саму або рівнозначну посаду. Зарахування в розпорядження є процедурою для вирішення питання подальшого проходження служби з урахуванням інтересів служби, ділових якостей та стану здоров`я особи. Позивач, як полковник служби цивільного захисту, зобов`язаний проходити службу в тих органах і на тих посадах, де це викликано інтересами служби. 
На теперішній час посада начальника 2 ДПРЗ є укомплектованою, що робить направлення будь-якого клопотання про призначення позивача на цю посаду об`єктивно неможливим. Водночас визначення кандидата для призначення на вказану посаду є дискреційним правом начальника Головного управління. 
Зазначає, що твердження про необізнаність позивача з документами є помилковими, оскільки він є користувачем системи електронного документообігу АСКОД і має можливість ознайомлюватися з усіма актами в електронному кабінеті. Крім того, відповіді на його звернення додатково направлялися засобами поштового зв`язку. 
Представник відповідача підсумувала, що позивач помилково ототожнює виведення в розпорядження із звільненням зі служби, а тому у Головного управління відсутній будь-який обов`язок щодо направлення клопотання про його призначення на колишню посаду. 
Представник Державної служби України з надзвичайних ситуацій подала до суду заперечення на відповідь на відзив за змістом аналогічні запереченням Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області, в яких просить суд повністю відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 перебуває на службі цивільного захисту з 1993 року. У період з 25 червня 2013 року по 06 жовтня 2025 року він проходив службу на посаді начальника 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області (2 ДПРЗ), маючи спеціальне звання полковника служби цивільного захисту. 
24 вересня 2025 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №42023100000000177 від 24.03.2023 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України. 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року у справі №757/47363/25-к відносно ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про відсторонення від посади, відмовлено у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби (з 00 год. до 05 год. наступного дня) на строк до 21 листопада 2025 року включно. 
Наказом ДСНС України від 06 жовтня 2025 року №967, на підставі зазначеної ухвали суду від 01.10.2025 та відповідно до норм Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (Положення №593), позивача звільнено з посади начальника 2 ДПРЗ та зараховано в розпорядження начальника Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області терміном до 21 листопада 2025 року включно. 
Наказом Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області від 03 жовтня 2025 року №633 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення на строк з 01.10.2025 по 21.11.2025 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2025.
Наказом від 21 листопада 2025 року №712 виплату грошового забезпечення було також призупинено на наступний період дії домашнього арешту. 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2025 року у справі №757/57622/25-к дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час було продовжено до 24 грудня 2025 року. 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 грудня 2025 року у справі №757/64853/25 відмовлено в продовженні домашнього арешту та обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 23 лютого 2026 року включно. 
Наказом ДСНС України від 05 грудня 2025 року №1158 позивачу подовжено термін перебування у розпорядженні Головного управління з 22 листопада 2025 року без визначення кінцевої дати. 
З моменту виведення в розпорядження з 06 жовтня 2025 року по 31 березня 2026 року позивач перебував у відпустках та на лікарняних через тимчасову непрацездатність. Фактично на службі позивач перебував у сукупності 7 днів, а саме: з 06.12.2025 по 07.12.2025, з 03.01 по 04.01.2026 та з 20.02.2026 по 23.02.2026. 
20 лютого 2026 року позивач вийшов з лікарняного та звернувся із рапортом на ім`я керівника Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області про ініціювання клопотання перед ДСНС України щодо його поновлення на посаді начальника 2 ДПРЗ. 
20 лютого 2026 року з позивачем було проведено бесіду, під час якої йому запропонували дві інші посади: фахівця-інструктора відділення організації реагування на надзвичайні ситуації 2 ДПРЗ та начальником сектора радіоелектронної розвідки та протидії радіоелектронним засобам Центру оперативного зв`язку, електронних комунікацій та інформаційних технологій Головного управління. Від запропонованих посад позивач відмовився. 
Починаючи з 25 грудня 2025 року Головне управління ДСНС України в Хмельницькій області відновило нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення за час перебування в розпорядженні. Згідно з довідкою від 02.04.2026 №94, йому було нараховано: у грудні 2025 року 3472,84 грн (за 7 днів), у січні 2026 року 19614,29 грн (за 30 днів), у лютому 2026 року 34132,74 грн (за 28 днів), у березні 2026 року 35 489,88 грн (за 31 день). 
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області стосовно не направлення до Державної служби з надзвичайних ситуацій України клопотання про поновлення його на посаді начальника 2 пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області, а також вважаючи протиправним наказ Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області від 03.10.2025 №633 «Про призупинення виплати грошового забезпечення», звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд враховує таке.
За нормами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, пов`язані з функціонуванням державної системи цивільного захисту врегульовані Кодексом цивільного захисту від 02 жовтня 2012 року №5403-VI (КЦЗ).
За визначенням у частині першій статті 101 КЦЗ служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
За нормами частини першої статті 99 КЦЗ до персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір.
Порядок проходження служби цивільного захисту регулюється Положенням № 593, затвердженим Кабінетом Міністрів України 11.07.2013 №593 (Положення №593).
За приписами пункту 3 Положення №593 особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу) є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.
За змістом пункту 14 Положення №593 основним принципом служби цивільного захисту є принцип єдиноначальності, який полягає у:
наділенні керівника (начальника) у повному обсязі розпорядчою владою стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за організацію діяльності очолюваного ним органу чи підрозділу цивільного захисту та кожної особи рядового і начальницького складу;
наданні керівникові (начальникові) права одноособово приймати рішення, видавати накази чи розпорядження;
забезпеченні виконання рішень, наказів чи розпоряджень керівника (начальника), виходячи з результатів всебічної оцінки умов і обставин та керуючись вимогами законодавства.
Як закріплено у пункті 31 Положення №593 особи рядового і начальницького складу зобов`язані, зокрема, проходити службу цивільного захисту в тих органах і підрозділах цивільного захисту і в тих місцях, де це викликано інтересами служби.
Відповідно до пункту 57 Положення №593 посади, на які призначаються особи рядового і начальницького складу, та відповідні їм спеціальні звання служби цивільного захисту визначаються штатом (штатним розписом).
За нормами пункту 58 Положення №593 перелік посад, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, та перелік посад для призначення (звільнення) осіб рядового і начальницького складу (далі - номенклатура посад) визначаються ДСНС.
Згідно з підпунктами 2, 3 пункту 63 Положення №593 призначення осіб рядового і начальницького складу (переміщення по службі) здійснюється: на рівнозначні посади: - в інтересах служби для більш доцільного використання за фахом чи досвідом практичної роботи; у разі проведення планової заміни, ротації кадрів; за особистим проханням з урахуванням ділових і особистих якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи; у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів; за сімейними обставинами; за станом здоров`я - на підставі висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС; - на нижчі посади: у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів; за станом здоров`я - на підставі висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС; з урахуванням ділових і особистих якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи - за результатами атестації; за особистим проханням; у порядку накладення дисциплінарного стягнення.
За правилами пункту 64 Положення №593 призначення з вищих посад на нижчі у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів здійснюється прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади за умови відсутності можливості призначити особу рядового і начальницького складу на рівнозначну посаду в цьому ж органі чи підрозділі цивільного захисту.
Посада вважається вищою, якщо за цією посадою передбачено вище спеціальне звання, а за умови рівних спеціальних звань - більший розмір посадового окладу. У разі коли за керівною посадою передбачено нижче спеціальне звання, але вищий посадовий оклад порівняно з посадою, що не є керівною, вищою вважається керівна посада. Якщо штатом (штатним розписом) передбачено два спеціальних звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище спеціальне звання або вищий посадовий оклад (пункт 69 Положення №593).
За приписами пункту 78 Положення №593 у разі незаконного звільнення особи рядового і начальницького складу або переведення на іншу посаду такі особи підлягають поновленню на посаді, яку займали раніше, або призначенню на іншу рівнозначну посаду.
За змістом пункту 79 Положення №593 особа рядового і начальницького складу для вирішення питання щодо подальшого проходження служби може бути звільнена із займаної посади із зарахуванням у розпорядження керівника (начальника) відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту в разі:
ліквідації (реорганізації) органу чи підрозділу цивільного захисту, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів, - до двох місяців;
коли посада, на яку планується призначення особи начальницького складу, належить до номенклатури посад нижчої посадової особи - до двох місяців;
застосування дисциплінарного стягнення про звільнення особи рядового і начальницького складу з посади, якщо неможливо відразу призначити її на нижчу посаду, - до двох місяців;
поновлення за рішенням суду особи рядового чи начальницького складу, яка раніше займала цю посаду, - до двох місяців;
закінчення строку контракту під час перебування особи рядового чи начальницького складу в щорічній основній відпустці або на лікуванні - до завершення щорічної основної відпустки або лікування, але не більше ніж шість місяців (крім випадків перебування осіб рядового і начальницького складу, які перебувають на лікуванні у зв`язку з одержанням ними травм, професійних захворювань та інших ушкоджень під час виконання службових обов`язків), за рішенням Голови ДСНС;
виникнення обставин прямого підпорядкування близькій особі - до одного місяця;
направлення випускників закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, або їх відокремлених структурних підрозділів після закінчення навчання для подальшого проходження служби - до двох місяців;
коли стосовно особи рядового і начальницького складу вжито запобіжних заходів у кримінальній справі у вигляді домашнього арешту або взяття під варту - до скасування чи зміни запобіжного заходу;
коли відсутні відомості про особу рядового і начальницького складу понад один місяць, - до її повернення на службу або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання її безвісно відсутньою чи оголошення померлою.
Особи рядового і начальницького складу звільняються з посад та зараховуються у розпорядження відповідних керівників (начальників) наказами по особовому складу керівників (начальників), які мають право призначати на такі посади (пункт 80 Положення №593).
За нормами пункту 81 Положення №593 особи рядового і начальницького складу, які зараховані у розпорядження відповідно до абзаців другого - п`ятого, сьомого, восьмого пункту 79 цього Положення, продовжують проходити службу цивільного захисту згідно з цим Положенням, виконуючи службові обов`язки у межах, визначених посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. Посадові особи, у розпорядженні яких перебувають особи рядового і начальницького складу, несуть персональну відповідальність за додержання ними службової дисципліни та розпорядку дня.
Суд встановив, що звільнення позивача з посади начальника 2 ДПРЗ та зарахування його в розпорядження начальника Головного управління здійснено наказом ДСНС України від 06.10.2025 № 967 саме на підставі вищезазначеної норми абзацу восьмого п. 79, у зв`язку з обранням Печерським районним судом міста Києва ухвалою від 01.10.2025 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Термін перебування позивача в розпорядженні продовжено наказом ДСНС України від 05.12.2025 № 1158 з 22.11.2025 без визначення кінцевої дати.
Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що накази ДСНС України № 967 від 06.10.2025 та № 1158 від 05.12.2025 позивачем у межах цієї справи не оскаржуються, а відтак є чинними та обов`язковими до виконання.
Суд не погоджується з доводами позивача про те, що визначення в наказі № 967 чіткої кінцевої дати перебування в розпорядженні (21.11.2025) саме собою породжує безумовний обов`язок відповідачів поновити позивача на посаді, яку він обіймав раніше, після спливу цієї дати. Такий висновок не узгоджується із змістом Положення № 593.
Так, пунктом 84 Положення № 593 визначено, що у разі коли після закінчення строку перебування особи рядового і начальницького складу у розпорядженні керівника (начальника) відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту не вирішено питання подальшого проходження нею служби, така особа звільняється із служби цивільного захисту. 
Тобто законодавець прямо передбачив правовий наслідок спливу строку перебування в розпорядженні, і це не автоматичне поновлення на попередній посаді, а вирішення питання про звільнення зі служби, якщо питання подальшого проходження служби не врегульовано інакше, в тому числі шляхом продовження строку перебування в розпорядженні, що й було вчинено наказом № 1158.
Посилання позивача на пункт 78 Положення № 593, згідно з яким у разі незаконного звільнення особи рядового і начальницького складу або переведення на іншу посаду такі особи підлягають поновленню на посаді, яку займали раніше, суд відхиляє, оскільки ця норма застосовується у випадку встановлення незаконності звільнення чи переведення. У цій справі законність наказів № 967 та № 1158 предметом судового розгляду не є, ці накази не скасовані та не визнані протиправними, а відтак підстав для застосування пункту 78 Положення № 593 немає.
Відповідно до пунктів 60-62 Положення № 593 призначення осіб рядового і начальницького складу на посади та переміщення їх по службі здійснюється на підставі клопотань прямих начальників, погоджених із старшими прямими начальниками, рішень (висновків, рекомендацій) атестаційних комісій та з урахуванням стану здоров`я осіб рядового і начальницького складу.
Призначення (звільнення) з посад керівників та заступників керівників самостійних структурних підрозділів апарату ДСНС та територіальних органів ДСНС здійснюється з урахуванням вимог Законів України “Про центральні органи виконавчої влади” та “Про місцеві державні адміністрації”.
Особи рядового і начальницького складу призначаються на посади, які передбачені штатами (штатними розписами) органів чи підрозділів цивільного захисту, наказами по особовому складу відповідних керівників (начальників) згідно з номенклатурою посад.
Призначення осіб рядового і начальницького складу на посади та переміщення їх по службі здійснюється з додержанням, зокрема, таких вимог:
1) посади рядового і начальницького складу комплектуються особами, придатними за станом здоров`я для проходження служби, з урахуванням їх ділових і особистих якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи;
2) призначення на посади та переміщення по службі осіб рядового і начальницького складу здійснюється з урахуванням основної або спорідненої спеціальності чи досвіду практичної роботи, освіти, наукового ступеня.
З аналізу наведених норм слідує, що призначення осіб рядового і начальницького складу на посади є дискреційним повноваженням відповідного керівника, реалізація якого поставлена в залежність від оцінки інтересів служби, а не виключно волевиявлення особи, яка перебуває в розпорядженні.
Судом встановлено, що відповідачі не бездіяли щодо вирішення питання подальшого проходження позивачем служби: 20.02.2026, у день виходу позивача з тривалого лікарняного, з ним проведено бесіду, під час якої йому запропоновано дві посади з урахуванням його освіти (фахівець-інструктор відділення організації реагування на надзвичайні ситуації 2 ДПРЗ та начальник сектору радіоелектронної розвідки та протидії радіоелектронним засобам), від яких позивач відмовився. 
Крім того, Головним управлінням 18.03.2026 направлено позивачу направлення на лікарську експертизу з метою визначення стану здоров`я, необхідного для оцінки придатності до посади, пов`язаної з підвищеним ризиком для життя і здоров`я (пункт 1 розділу 3 глави 1 Переліку посад, затвердженого наказом МВС від 12.01.2023 № 6).
За таких обставин відсутні підстави для висновку про бездіяльність Головного управління ДСНС України в Хмельницькій області, оскільки останнім вчинялися дії, спрямовані на вирішення питання подальшого проходження позивачем служби, хоча й не тотожні очікуванням позивача.
Суд також враховує, що згідно з наведеними відповідачами відомостями посада начальника 2 ДПРЗ станом на час розгляду справи не є вакантною, що є самостійною перешкодою для задоволення вимоги про зобов`язання ДСНС України поновити позивача на цій посаді.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не може підміняти орган управління в реалізації владних (дискреційних) функцій. Зобов`язання ДСНС України призначити позивача на конкретну посаду за відсутності законодавчо визначеного єдиного правомірного варіанта поведінки суб`єкта владних повноважень становило б втручання суду в дискреційні повноваження, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
З огляду на викладене, позовні вимоги 1 та 2 задоволенню не підлягають.
Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає, що ця вимога є похідною від вимоги про поновлення на посаді, у задоволенні якої судом відмовлено, а тому задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління від 03.10.2025 № 633.
З матеріалів справи суд встановив, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2025 у справі № 757/47363/25-к відмовлено у задоволенні клопотання про відсторонення позивача від посади та обрано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Формального відсторонення позивача від посади в розумінні кримінального процесуального законодавства вчинено не було.
Наказом Головного управління від 03.10.2025 № 633 позивачу повністю призупинено виплату грошового забезпечення на строк з 01.10.2025 по 21.11.2025 на підставі пункту 3 розділу XXIV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 20.07.2018 № 623 (далі - Інструкція № 623).
Так, відповідно до п. 3 розділу XXIV Інструкції №623 особам рядового і начальницького складу, стосовно яких застосовано запобіжні заходи в кримінальному провадженні у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня винесення ухвали суду про застосування запобіжного заходу.
Суд надає оцінку правильності обраної відповідачем правової підстави для призупинення виплати з огляду на таке.
Розділ XXIV Інструкції № 623 має назву «Грошове забезпечення за час усунення від виконання службових обов`язків за посадою, відсторонення від виконання службових повноважень, повноважень на посаді або відсторонення від посад, а також виплати поновленим на службі». Із самої назви розділу видно, що предметом його регулювання є правовідносини, пов`язані саме з відстороненням особи від посади (виконання службових обов`язків), а не із зарахуванням у розпорядження як таким.
Пункт 3 розділу XXIV передбачає, що особам рядового і начальницького складу, стосовно яких застосовано запобіжні заходи в кримінальному провадженні у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня винесення ухвали суду про застосування запобіжного заходу.
При цьому друга частина цього ж пункту оперує поняттям "осіб рядового і начальницького складу, відсторонених від посад, які утримувалися під вартою чи перебували під домашнім арештом", що підтверджує системний зв`язок усієї норми з процедурою відсторонення від посади.
Водночас пункти 1, 2 розділу XXIII Інструкції № 623 містять спеціальне регулювання, яке охоплює ситуацію позивача: особам рядового і начальницького складу, яких звільнено із займаних посад та для вирішення питання щодо подальшого проходження служби зараховано в розпорядження відповідних керівників органів управління (підрозділів) із підстав, передбачених пунктом 79 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593, виплата грошового забезпечення зберігається в розмірі, визначеному пунктом 2 цього розділу, на весь період перебування в розпорядженні, але не більше двох місяців.
Особам рядового і начальницького складу, яких відсторонено від посад та зараховано в розпорядження відповідного керівника органу управління (підрозділу), грошове забезпечення виплачується в порядку, визначеному розділом XХIV цієї Інструкції.
Виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, зазначеним у пункті 1 цього розділу, здійснюється з розрахунку: посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород і надбавки за службу в умовах режимних обмежень) та премії, що були встановлені особам рядового і начальницького складу за останньою штатною посадою на момент зарахування в розпорядження.
Таке розмежування є цілком послідовним і виключає конкуренцію норм: розділ XXIII застосовується до осіб, зарахованих у розпорядження за підставами пункту 79 Положення № 593 (в тому числі у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу) без формального відсторонення від посади, тоді як розділ XXIV застосовується до осіб, які додатково до перебування в розпорядженні або незалежно від нього відсторонені від посади в установленому порядку.
Оскільки позивача не було відсторонено від посади (в задоволенні відповідного клопотання слідчого суд у кримінальному провадженні прямо відмовив), а зараховано в розпорядження виключно на підставі абзацу дев`ятого пункту 79 Положення № 593, до спірних правовідносин підлягав застосуванню розділ XXIII Інструкції № 623, який передбачає збереження грошового забезпечення в обмеженому розмірі та на обмежений строк, а не пункт 3 розділу XXIV, що передбачає повне призупинення виплати.
Застосувавши до правовідносин позивача норму, яка регулює інший за змістом випадок, Головне управління ДСНС України в Хмельницькій області прийняло наказ від 03.10.2025 № 633 необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, чим порушило вимоги пункту 3 частини другої статті 2 КАС України.
За таких обставин вказана позовна вимога підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про стягнення грошового забезпечення за період перебування в розпорядженні з 01.10.2025 суд зазначає таке.
Суд враховує, що аналогічна правова помилка щодо застосування пункту 3 розділу XXIV замість розділу XXIII Інструкції № 623, допущена відповідачем і при виданні наказу Головного управління від 21.11.2025 № 712, яким призупинено виплату грошового забезпечення на період з 22.11.2025 по 24.12.2025, тобто на весь час дії запобіжного заходу, обраного ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2025 та від 20.11.2025.
Суд зазначає, що вимога про скасування наказу № 712 позивачем окремо не заявлена, і суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог (частина перша статті 9 КАС України), не скасовує цей акт. Разом з тим позовна вимога, сформульована як вимога про стягнення грошового забезпечення за весь період перебування в розпорядженні, починаючи з 01.10.2025, стосується матеріального права позивача на отримання виплати. Вирішуючи цю вимогу, суд надає оцінку правомірності підстав для призупинення (невиплати) грошового забезпечення за увесь заявлений період, що вимагає застосування розділу XXIII, а не розділу XXIV Інструкції № 623, з наведених вище мотивів.
Суд встановив, що починаючи з 25.12.2025, тобто з моменту зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 24.12.2025), Головне управління відновило нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення відповідно до розділу XXIII Інструкції № 623. Спору щодо цього періоду між сторонами по суті немає.
Отже, порушеним є право позивача на отримання грошового забезпечення саме за період з 01.10.2025 по 24.12.2025, тобто за час, протягом якого відповідач застосовував до нього пункт 3 розділу XXIV Інструкції № 623 замість підлягаючого застосуванню розділу XXIII цієї ж Інструкції.
При цьому суд звертає увагу, що право позивача на грошове забезпечення за розділом XXIII не є тотожним праву на повне грошове забезпечення в розмірі, що передував зарахуванню в розпорядження: пунктом 1 розділу XXIII встановлено, що виплата зберігається на весь період перебування в розпорядженні, але не більше двох місяців, а пунктом 3 цього розділу передбачено, що до строку перебування в розпорядженні не зараховується час перебування особи на стаціонарному лікуванні (обстеженні, медичному огляді) та у відпустці. Судом встановлено, що позивач протягом спірного періоду значну частину часу перебував у відпустці та на лікарняному.
З огляду на це, суд визнає право позивача на отримання грошового забезпечення за період з 01.10.2025 по 24.12.2025, обчисленого за правилами розділу XXIII Інструкції № 623, з урахуванням встановленого двомісячного обмеження та виключенням часу перебування на лікуванні й у відпустці, не визначаючи остаточний грошовий розмір такого забезпечення, обчислення якого належить до компетенції відповідача на стадії виконання рішення суду.
Відповідно до пункту 13 розділу I Інструкції № 623 грошове забезпечення, що належить особам рядового і начальницького складу і своєчасно їм не виплачено, виплачується за весь період, упродовж якого такі особи мали право на нього.
За таких обставин позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені в ході розгляду обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову у спосіб визначений судом.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області від 03 жовтня 2025 року № 633 «Про призупинення виплати грошового забезпечення». 
Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період перебування в розпорядженні начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області з 01 жовтня 2025 року по 24 грудня 2025 року, обчислене відповідно до вимог розділу XXIII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 20 липня 2018 року № 623, та з урахуванням виплачених сум. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідачі:	Державна служба України з надзвичайних ситуацій (вул. Гончара Олеся, 55А,м. Київ,01054 , код ЄДРПОУ - 38516849)  Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Хмельницькій області (вул. Героїв Чорнобиля, 1/2,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29008 , код ЄДРПОУ - 38662200)  2 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області (просп. Грушевського, 2Б,м. Кам`янець-Подільський,Хмельницька обл., Кам`янець-Подільський р-н,32305 , код ЄДРПОУ - 38166274) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський