КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/1588/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу 
за позовом керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Чижевського , 1а, код ЄДРПОУ - 02910025) 
в інтересах держави Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (01601, м. Київ, вул. Івана Франка, 19, код ЄДРПОУ - 43220275) 
до Департаменту культури та туризму Кіровоградської обласної військової адміністрації (25006, м. Кропивницький, площа Героїв Майдану, 1, код ЄДРПОУ - 02228747) 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,

Керівник Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту культури та туризму Кіровоградської обласної військової адміністрації (ЄДРПОУ: 02228747) щодо невжиття заходів з організації проведення робіт з внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології місцевого значення, а саме курганної групи і окремих курганів в кількості 34 насипів вис. 0,5-4 м (Світловодська ТГ, с. Павлівка, 3-3,5 км на схід від села), охоронний № 515-Кр;
- зобов`язати Департамент культури та туризму Кіровоградської обласної військової адміністрації (ЄДРПОУ: 02228747) відповідно до вимог чинного законодавства України вжити заходів з організації проведення робіт щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології місцевого значення, а саме курганної групи і окремих курганів в кількості 34 насипів вис. 0,5-4 м (Світловодська ТГ, с. Павлівка, 3-3,5 км на схід від села), охоронний № 515-Кр.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.09.2023 № 467 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України занесено пам`ятку археології місцевого значення, що знаходиться на території Світловодської ТГ Олександрійського району Кіровоградської області, а саме курганну групу і окремі кургани в кількості 34 насипів вис. 0,5-4 м (Світловодська ТГ, с. Павлівка, 3-3,5 км на схід від села), охоронний № 515-Кр.
Натомість, опрацюванням даних Державного земельного кадастру виявлено відсутність сформованої, в установленому законом порядку, під вказаною пам`яткою археології відповідної земельної ділянки історико-культурного призначення.
Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у своєму листі від 22.11.2024 №10-11-0.223-4858/2-24 зазначило, що відомості про межі і режими використання вказаних у запиті окружної прокуратури пам`яток археології до Державного земельного кадастру не внесені.
Документація із землеустрою щодо вказаних пам`яток археології в місцевому фонді документації із землеустрою відсутня.
Зауважує, що відсутність встановлених меж земельної ділянки, на якій розміщена пам`ятка археології, та обмежень у землекористуванні є передумовою її руйнування та знищення. 
Також, невиконанням відповідачем покладених на нього обов`язків підвищується небезпека використання території пам`ятки археології не за цільовим призначенням, зміною форми власності землі. З цих підстав просить позов задовольнити.
Ухвалою від 17 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у даній справі, сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування заперечень зазначив, що вимога Прокурора до Відповідача про зобов`язання вжити заходів з організації проведення робіт щодо внесення відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології місцевого значення Курганні групи і окремі кургани в кількості 34 насипів вис. 0,5-4м (Світловодська міська територіальна громада, с.Павлівка, 3-3,5км на схід від села) (охоронний номер 515-Кр) до Державного земельного кадастру не може бути задоволена судом, оскільки вона не передбачає яких саме конкретних дій має вжити Відповідач для її виконання.
Позивачем подано відповідь на відзив.
Розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

У С Т А Н О В И В:

Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.09.2023 № 467 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» до Державного реєстру нерухомих пам`яток України занесено пам`ятку археології місцевого значення, що знаходиться на території Світловодської ТГ Олександрійського району Кіровоградської області, а саме курганну групу і окремі кургани в кількості 34 насипів вис. 0,5-4 м (Світловодська ТГ, с. Павлівка, 3-3,5 км на схід від села), охоронний № 515-Кр.
Відповідно до пп. 3 п. 4 вказаного наказу, серед іншого, передбачено необхідність Кіровоградській обласній військовій адміністрації забезпечити розробку та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж територій пам`яток культурної спадщини, зазначених у додатку, межі яких не визначені, а також подання заяви про внесення встановлених документацією обмежень у використанні земель до Державного земельного кадастру.
Наявність належним чином оформленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж територій пам`яток культурної спадщини та відповідних відомостей щодо обмежень використання земель у Державному земельному кадастрі сприятиме забезпеченню охорони пам`яток археології, зокрема курганів, які мають вагоме значення для забезпечення соціально-економічного розвитку та згуртованості громад, при цьому найбільш вразливі до зовнішніх деструктивних впливів (знищення, розорювання тощо), що негативно позначається на збереженні культурної спадщини українців.
Натомість, опрацюванням даних Державного земельного кадастру виявлено відсутність сформованої, в установленому законом порядку, під вказаною пам`яткою археології відповідної земельної ділянки історико-культурного призначення.
Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у своєму листі від 22.11.2024 №10-11-0.223-4858/2-24 зазначило, що відомості про межі і режими використання вказаних у запиті окружної прокуратури пам`яток археології до Державного земельного кадастру не внесені.
Документація із землеустрою щодо вказаних пам`яток археології в місцевому фонді документації із землеустрою відсутня.
Департамент культури та туризму Кіровоградської обласної державної адміністрації від 25.11.2024 №29-01-19/1492/0.292 повідомив, що на їх думку, розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж пам`яток культурної спадщини є обов`язком виконавчих органів місцевих рад, на території яких розташовані пам`ятки, або власників пам`яток. Крім того, зазначено, що на Департамент покладено повноваження щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо пам`яток археології, проте така документація до Департаменту не надходила, що виключає можливість звернення Департаменту із заявою про внесення встановлених документацією обмежень у використанні земель до Державного земельного кадастру.
На запит окружної прокуратури управління культури і туризму Світловодської міської ради повідомило, що у них відсутня облікова документація на пам`ятку з охоронним № 519-Кр.
Отже, вищевказане свідчить про те, що облікова документація на вказану пам`ятку не виготовлена, у т.ч. технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж пам`яток культурної спадщини, яка відповідно до ст. 14і Закону України «Про охорону культурної спадщини», п. 5.14 розділу V Порядку обліку об`єктів культурної спадщини є частиною облікової документації.
При цьому, згідно з положеннями ст. ст. 83, 122 Земельного кодексу України та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є суб`єктами права комунальної власності щодо земель територіальних громад.
Водночас за приписами діючого законодавства саме на відповідача -Департамент культури та туризму Кіровоградської обласної державної адміністрації покладається обов`язок щодо виготовлення документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки археології та внесення їх до Державного земельного кадастру.
Разом з цим, зволікання уповноваженого органу охорони культурної спадщини, зокрема Департаменту культури та туризму Кіровоградської обласної державної адміністрації стосовно розробки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж територій вказаних курганів, які занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як об`єкти культурної спадщини місцевого значення, а також відсутність обмежень у використанні земель на яких вони розміщені у Державному земельному кадастрі, створює передумови зловживань щодо розпорядження земельною ділянкою на якій розташовані кургани, ризики їх пошкодження або знищення, що може призвести до негативних наслідків та завдати шкоди інтересам держави.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частинами 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).
У даному випадку, підставою представництва в суді інтересів держави є бездіяльність відповідача, яка сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері збереження об`єктів культурної спадщини. 
Суд зазначає, що збереження культурної спадщини впливає на формування менталітету нації, стверджує спадкоємність одвічних цінностей і традицій, формує базу для сталого розвитку суспільства. Запорукою піднесення української культури та духовного розвитку суспільства в дусі патріотизму і любові до України є збереження та примноження культурної спадщини, яку Українське суспільство отримало від попередніх поколінь.
Державний інтерес у цій справі полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж та режиму використання пам`ятки археології та унеможливлення знищення пам`ятки археології шляхом проведення незаконної господарської діяльності у майбутньому.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Крім того, відповідно до частини четвертої 4 статті 23 Закону 1697-VII прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано Законом України "Про охорону культурної спадщини" (далі Закон №1805-III).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;
об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;
пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;
охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Згідно із пунктами 1, 2 частини другої статті 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України.
Частиною першою статті 13 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки.
Згідно із статтею 14 Закону України "Про охорону культурної спадщини" занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:
а) пам`ятки національного значення - постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання;
б) пам`ятки місцевого значення - рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.
Об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу).
Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини видає власнику пам`ятки або уповноваженому ним органу свідоцтво про реєстрацію об`єкта культурної спадщини як пам`ятки.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини надає органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органам охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, відповідним виконавчим органам сільської, селищної, міської ради витяги з Реєстру щодо пам`яток, які розташовані на їхніх територіях.
Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Згідно із частинами першою, третьою статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.
Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.
Відповідно до частин першої, другої статті 54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.
Згідно підпункту 5 пункту “б” частини першої статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників.
Підпунктом 10 пункту “б” частини першої статті 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Порядком обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженим Наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 р. №158 (зі змінами) врегульовано систему обліку культурної спадщини незалежно від їх видів та типів. Зокрема, Розділами II, III визначено порядок взяття на облік об`єкта культурної спадщини та оформлення облікової документації.
За приписами ст. 3 Закону України "Про охорону культурної спадщини" державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.
Враховуючи викладене, спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини є Департамент культури та туризму Кіровоградської обласної військової адміністрації.
Щодо замовника науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки.
Відповідно до ч.4 ст. 33-4 Закону України "Про охорону культурної спадщини" замовником науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини є виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним особи - щодо науково-проектної документації з визначення режиму використання пам`ятки (частини пам`ятки), меж і режимів використання території пам`ятки, зон охорони пам`ятки.
Враховуючи те, що власником пам`ятки археології місцевого значення є держава, а спеціально уповноваженим органом з охорони культурної спадщини є Департамент культури та туризму Кіровоградської військової адміністрації, то саме департамент є замовником науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання пам`ятки місцевого значення.
Об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки (ч.1 ст. 13 Закону України "Про охорону культурної спадщини").
Чинним законодавством визначені різні суб`єкти затвердження науково-проектної документації щодо визначення меж і режимів використання пам`яток національного та місцевого значення.
Так, чинним законодавством чітко розмежовано повноваження центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини та органів охорони культурної спадщини обласних державних адміністрації щодо затвердження науково-проектної документації.
Відповідно до ч.1 ст. 14-1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" рішення про затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання території пам`ятки приймається:
- центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, - щодо територій пам`яток національного значення;
- органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями - щодо територій пам`яток місцевого значення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" (в редакції від 15.06.2023) до повноважень органу охорони культурної спадщини обласних державних адміністрації відповідно до їх компетенції належить:
- затвердження науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання пам`ятки місцевого значення та її зон охорони, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж режимоутворюючих об`єктів культурної спадщини (у разі встановлення такою документацією меж території пам`ятки місцевого значення та її зон охорони) 
- забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;
Згідно з ч. 2 ст. 32 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до визначення у встановленому порядку відповідно до частини першої цієї статті зон охорони межі зони охорони становлять у межах населених пунктів: у межах населених пунктів - 100 метрів від межі території пам`ятки, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території; за межами населених пунктів - 300 метрів від межі території пам`ятки, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території.
Суд зазначає, що предметом позову у даній справі є визнання бездіяльності та зобов`язання вжити заходів з організації проведення робіт щодо внесення відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології місцевого значення до Державного земельного кадастру, а не визначення межі та режиму використання зон охорони пам`ятки місцевого значення.
Поряд з цим, відповідно до частиною 2 статті 24 Закону №1805-III режими використання пам`ятки визначаються науково-проектною (науково-дослідною) документацією, що складається за результатами проведених досліджень.
Рішення про затвердження науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення режимів використання пам`ятки приймається органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями - щодо пам`яток місцевого значення.
Частиною 3 статті 24 Закону №1805-III передбачено, що до визначення у встановленому порядку режиму використання пам`ятки відповідно до частини другої цієї статті режим використання пам`ятки встановлюється відповідно до режимів використання, рекомендованих в обліковій документації або в охоронному договорі.
У разі невизначення режиму використання пам`ятки в обліковій документації, охоронному договорі на пам`ятці допускаються лише консервація, реставрація, музеєфікація, ремонт, пристосування.
Відомості про режими використання пам`ятки (у тому числі режими, встановлені відповідно до абзаців першого і другого цієї частини) вносяться до Державного земельного кадастру, містобудівного кадастру як обмеження у використанні земель.
Таким чином, у разі не затвердження науково-проектної документації, законодавцем передбачено встановлення межі території пам`ятки археології для курганів за межами населених пунктів на відстані 300 метрів навколо пам`ятки або орієнтовного географічного центру (центроїда) знахідки фрагмента ділянки археологічного культурного шару, визначеного в обліковій документації та встановлення режиму використання - консервація, реставрація, музефікація, ремонт, пристосування.
При цьому відсутність встановлених меж та режимів використання пам`ятки в натурі з внесенням відповідних відомостей про відповідні обмеження у використанні земель до Державного земельного кадастру фактично унеможливить збереження об`єкту культурної спадщини.
Суд враховує, що положення абзацу 2 та абзацу 12 частини 4 статті 33-4 Закону №1805-III прямо визначають те, що замовником науково-проектної документації щодо меж і режимів використання території пам`ятки археології місцевого значення Поселення (V) є її власник (щодо пам`ятки археології) та землевласник (щодо земельної ділянки, на якій пам`ятка археології розташована).
Відповідно до Положення про Департамент культури та туризму Кіровоградської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 21.10.2020 №691-р Департамент відповідно до покладених на нього завдань, зокрема визначає необхідність проведення охоронних заходів щодо збереження пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози руйнування або пошкодження внаслідок дії природних факторів або виконання будь-яких робіт, може виконувати функції замовника щодо укладання з цією метою контрактів про виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини (https://culture.kr-admin.gov.ua/wp-content/uploads/2021/11/polozhennya-pro-departament-kulturi.pdf) .
Таким чином, оскільки власником пам`ятки археології місцевого значення є держава, а спеціально уповноваженим органом з охорони культурної спадщини є Департамент культури та туризму Кіровоградської обласної державної адміністрації, то на переконання суду, саме департамент має бути замовником науково-проектної документації з визначення меж і режимів використання пам`ятки місцевого значення.
Розглядаючи адміністративну справу щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. (ч. 2 ст. 2 КАС України)
Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи чи не є суттєвими. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Суд зазначає, що норма статті 17 Закону №1805-III в частині перебування земель під пам`яткою археології виключно у державній власності в такій редакції з 16.12.2004, однак органами охорони культурної спадщини Кіровоградської обласної військової адміністрації до цього часу не вжито заходів щодо внесення відомостей про межі та режими використання території пам`ятки археології місцевого значення, а саме курганної групи і окремих курганів в кількості 34 насипів вис. 0,5-4 м (Світловодська ТГ, с. Павлівка, 3-3,5 км на схід від села).
З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що відповідач, будучи обізнаним про наявність обов`язку із забезпечення внесення відомостей про межі та режими використання території пам`ятки археології місцевого значення, а саме курганної групи і окремих курганів в кількості 34 насипів вис. 0,5-4 м (Світловодська ТГ, с. Павлівка, 3-3,5 км на схід від села), не здійснив юридично значимих дій для виконання наведених повноважень, для захисту інтересів держави, а отже допустив протиправну бездіяльність.
Таким чином, в порушення вимог частини 2 статті 19 Конституції України, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Чижевського , 1а, код ЄДРПОУ - 02910025) в інтересах держави Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (01601, м. Київ, вул. Івана Франка, 19, код ЄДРПОУ - 43220275) до Департаменту культури та туризму Кіровоградської обласної військової адміністрації (25006, м. Кропивницький, площа Героїв Майдану, 1, код ЄДРПОУ - 02228747) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії – задовольнити
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту культури та туризму Кіровоградської обласної військової адміністрації (ЄДРПОУ: 02228747) щодо невжиття заходів з організації проведення робіт з внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології місцевого значення, а саме курганної групи і окремих курганів в кількості 34 насипів вис. 0,5-4 м (Світловодська ТГ, с. Павлівка, 3-3,5 км на схід від села), охоронний № 515-Кр.
Зобов`язати Департамент культури та туризму Кіровоградської обласної військової адміністрації (ЄДРПОУ: 02228747) відповідно до вимог чинного законодавства України вжити заходів з організації проведення робіт щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі і режими використання території пам`ятки археології місцевого значення, а саме курганної групи і окремих курганів в кількості 34 насипів вис. 0,5-4 м (Світловодська ТГ, с. Павлівка, 3-3,5 км на схід від села), охоронний № 515-Кр.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК