ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/1964/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокирянського районного суду Чернівецької області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Сокирянського районного суду Чернівецької області в особі керівника апарату суду (відповідач 1), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області (відповідач 2), з такими позовними вимогами:
визнати протиправними дії керівника апарату Сокирянського районного суду Чернівецької області щодо письмової відмови в скасуванні п.1 Наказу №10-к від 01.03.2024, в частині встановлення з 25.01.2024 року секретарю судового засідання Сокирянського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , як державному службовцю 6 рангу категорії "В" з вислугою років на державній службі 29 років 06 міс. 15 днів, надбавки за вислугу років в розмірі 30% до посадового окладу, викладеній в листі №1.14/40/2024 від 17.04.2024;
зобов`язати керівника апарату Сокирянського районного суду Чернівецької області скасувати п.1 Наказу №10-к від 01.03.2024, в частині встановлення з 25.01.2024 секретарю судового засідання Сокирянського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , як державному службовцю 6 рангу категорії "В" з вислугою років на державній службі 29 років 06 міс. 15 днів, надбавки за вислугу років в розмірі 30%, про що повідомити Територіальне Управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області.
зобов`язати Територіальне Управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області на підставі діючого Наказу №16-к від 28.07.2016, підписаного керівником апарату Сокирянського районного суду Чернівецької області, здійснити з 25.01.2024 нарахування та виплату секретарю судового засідання Сокирянського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , як державному службовцю 6 рангу категорії "В" з вислугою років на державній службі 29 років 06 міс. 15 днів, надбавку за вислугу років в розмірі 50% до посадового окладу, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач працює на посаді секретаря судового засідання Сокирянського районного суду Чернівецької області, має стаж державної служби понад 29 років, їй було встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50% від посадового окладу. Однак наказом Сокирянського районного суду Чернівецької області №10-к від 01.03.2024 позивачу встановлено з 25.01.2024 надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30% посадового окладу з розрахунку стажу 29 років 06 місяців 15 днів відповідно до пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 №3460-IX. На думку позивача, її права на надбавку за вислугу років в розмірі, встановленому статтею 52 Закону України "Про державну службу" від 10.10.2015 №889-VIII, обмежено протиправно, а вказаний наказ є незаконним. При цьому зазначено про недотримання відповідачем норм Закону України "Про державну службу", до якого не було внесено змін в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу. Вказує, що частина перша статті 52 Закону України "Про державну службу" є чинною та пріоритетною для врегулювання питання визначення розміру надбавки за вислугу років державної служби. На переконання позивача, обчислення надбавки за вислугу років державним службовцям, які набули права на неї до прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", нормами якого її розмір суттєво зменшено, є обмеженням чинних прав і гарантій, встановлених Законом України "Про державну службу", є порушенням складових принципу верховенства права. Вважає, що норми статті 52 Закону України "Про державну службу" у спірних правовідносинах є спеціальними, які у часі прийняті раніше, та мають пріоритет стосовно пізніших загальних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік". Вказано і про порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу низки норм Конституції України.
Ухвалою суду від 08.05.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сокирянський районний суд Чернівецької області. не погоджуючись із поданим позовом, подав до суду відзив, в якому вказував, що підстав для скасування п.1 наказу керівника апарату Сокирянського районного суду №10-к від 01.03.2024 "Про встановлення розмірів щомісячної надбавки за вислугу років державним службовцям суду" в частині встановлення старшому секретарю судових засідань ОСОБА_1 надбавки за вислугу років в розмірі 30% до посадового окладу немає, так як він винесений на законних підставах з урахуванням діючого законодавства, а саме: Закону України 3460-IX від 09.11.2023 "Про Державний бюджет України на 2024 рік", Закону України 889-VIII від 10.12.2015 "Про державну службу", постанови Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 "Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби", а також листів - роз`яснень Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області. Враховуючи те, що вказаний вище наказ є чинним, правомірним, відповідає нормам Закону, підстав для встановлення ОСОБА_1 , як державному службовцю 6 рангу категорії "В" з вислугою років на державній службі 29 років 06 місяців 15 днів, надбавки за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу, немає.
Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Чернівецькій області подано відзив на позовну заяву, у якому вказано про законність оскаржуваного позивачем наказу, що прийнятий у відповідності до чинного пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", який підлягає застосування у спірних відносинах та Конституційним Судом України неконституційним не визнавався. Відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. 
Ухвалою суду від 04.12.2024 зупинено провадження в адміністративній справі №600/1964/24-а до набрання законної сили судовим рішенням у зразковій справі №240/7215/24 (провадження №Пз/990/9/24), що перебуває на розгляді Верховного Суду.
Ухвалою суду від 30.04.2026 поновлено провадження по справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, скористались правом на подання заяв по суті спірних правовідносин, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 працює у Сокирянському районному суді Чернівецької області на посаді секретаря судового засідання, має стаж державної служби понад 29 років, їй було встановлено надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50% від посадового окладу.
Наказом Сокирянського районного суду Чернівецької області №10-к від 01.03.2024 позивачу встановлено з 25.01.2024 надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 30% посадового окладу з розрахунку стажу 29 років 06 місяців 15 днів відповідно до пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" від 09.11.2023 №3460-IX.
Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Згідно статті 4 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу. Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів (частина 4 статті 150 Закону №1402-VIII).
Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII) відповідно до його преамбули визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Статтею 3 Закону №889-VIII визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку зі вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).
Стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років (частина 1 статті 46 Закону №889-VIII).
Відповідно до частин 1-2, 4-5, 8 статті 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).
Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.
Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів та надбавок до них.
Особливості оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Частиною 1 статті 52 Закону №889-VIII встановлено, що надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Водночас, 09.11.2023 Верховною Радою України ухвалено Закон України "Про Державний бюджет на 2024 рік" №3460-IX, пунктом 12 розділу "Прикінцеві положення" якого передбачено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Грошова допомога, що виплачується державному службовцю під час надання щорічної основної відпустки, визначається у розмірі суми посадового окладу, надбавки за вислугу років та надбавки за ранг державного службовця станом на останній день місяця, що передує першому дню такої відпустки, незалежно від фактично відпрацьованого часу в місяці.
Позивач у даній справі вважає, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" запроваджено норму, яка суперечить положенням частини 1 статті 52 Закону України "Про державну службу", а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, а також зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.
Таким чином, ключовим для вирішення даної справи є з`ясування питання, які норми підлягають застосуванню під час визначення розміру надбавки державного службовця за вислугу років: законодавства про державну службу чи про державний бюджет.
Суд зазначає, що вказане питання було предметом розгляду Верховним Судом під час розгляду зразкової справи №240/7215/24.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2026 у зразковій справі №240/7215/24 висловлені наступні узагальнені висновки: "Нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону №3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби."
З урахуванням вказаних висновків Великої Палати Верховного Суду слід вважати, що нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону №3460-IX, який зупинив дію приписів Закону №889-VIII і неконституційним у встановленому законом порядку не визнавався, а тому правомірно застосований відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, стосовно позивача під час визначення розміру її набавки за вислугу років, як державного службовця.
Оскільки відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд до спірних правовідносин у цій справі повинен ураховувати висновки щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 19.02.2026 у справі № 240/7215/24, то позовні вимоги, заявлені позивачем у цій справі не підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідачів свідчать про законність вчинених ним дій.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, то підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сокирянського районного суду Чернівецької області в особі керівника апарату суду, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, - відмовити. 

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач 1 - Сокирянський районний суд Чернівецької області (вул. Шевченка, 7, м. Сокиряни, Дністровський район, Чернівецька область, 60200, код ЄЛРПОУ 02885698);
Відповідач 2 - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області (вул. Хотинська, 3, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область, 58007, код ЄДРПОУ 26311401)

Суддя В.О. Григораш