Справа № 761/48628/25
Провадження № 2/761/6117/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Сіромашенко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Голуб О.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, 3-я особа: Приватний нотаріус Київсього міського нотаріального округу про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивач, інтереси якого представлені адвокатом Джус Д.В., звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації, 3-я особа: Приватний нотаріус Київсього міського нотаріального округу Петренко О.В., в якому просив визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за його матір`ю ОСОБА_3 (попереднє прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що вищевказана квартира на праві власності належала померлій матері позивача ОСОБА_5 . Вказує, що 06.10.2025 було заведено спадкову справу №51/2025, спадкоємцем майна першої черги за законом є позивач, який доводиться померлій сином. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не надав документи, які б підтверджували право власності померлої на належну їй квартиру. Отже, позивач позбавлений права реалізувати свої спадкові права, щоб вільно володіти, користуватися і розпоряджатися спадковим майном, а також у нього відсутні будь-які інші позасудові способи для реалізації спадкових прав, що і стало підставою для звернення позивач до суду. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. 
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2025 відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі.
09.03.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила прийняти рішення по справі відповідно до норм чинного законодавства, посилаючись на те, що позивач є сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після її смерті залишилась квартира АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності. Приватним нотаріусом КМНО Петренко О.В. постановою від 06.11.2025 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії позивачу, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру, оскільки на момент реєстрації 24.11.1995 КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі довідки ЖБК «Десна» № 25 від 16.11.1995 особистої власності на вказану квартиру за ОСОБА_6 , її прізвище вже було ОСОБА_3 , і тому, позивачем не було надано документів, які підтверджують право власності його померлої матері на дану квартиру. Зазаначає, що всі правовстановлюючі документи на спірну квартиру були видані на прізвище ОСОБА_7 . Крім того, на момент реєстрації народження позивача в його матері були документи, які посвідчували особу на прізвище ОСОБА_8 , і тому під час реєстрації права власності на спірну квартиру, яке було після 1966 року, в його матері повинно було бути прізвище ОСОБА_8 та на це прізвище повинно було бути видано рішення №493 від 09.04.1973 року «Про надання житлової площі в ЖБК «Десна», Ордер на житлове приміщення. Вказує, що реєстраційне посвідчення від 24.11.1995 на квартиру повинно було бути видано на прізвище ОСОБА_3 , оскільки дані документи датовані після реєстрації другого шлюбу.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові
У судове засідання представник відповідача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у поданому відзиві просив розгляд справи проводити за його відсутності.
У судове засідання приватний нотаріус не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи наявна заява, в якій остання просила розгляд справи проводити за її відсутності.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що працювала з матір`ю позивача на взуттєвій фабриці. В подальшому вони разом заселилися проживати в один будинок, отримавши ордер на квартири. Зазначає, що дівоче прізвище матері позивача було ОСОБА_7 . Вказує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 одна і та ж особа. Зазначає, що ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_3 , а квартира була оформлена її дошлюбне прізвище, тому що чоловік зловживав спиртними напоями і вона боялась, що якщо вони розлучаться, то він буде претендувати на квартиру. В подальшому, в даній квартирі залишився проживати позивач і його донька, мати позивача переїхала жити до села.
Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився позивач ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.10.1966.
Батьки позивача зареєстрували шлюб 26.09.1965 у виконкомі Данилівської сільради Васильківського р-ну Київської області, актовий запис №41. Після реєстрації шлюбу дружині ОСОБА_7 було присвоєно прізвище ОСОБА_8 . Дані обставини підтверджуються свідотвом про одруження НОМЕР_2 , виданим повторно 07.03.1984.
Згідно рішення № 493 від 09.04.1973, ОСОБА_6 надано 2-х кімнатну окрему квартиру АДРЕСА_3 , на сім`ю з 3-х осіб, в тому числі: ОСОБА_6 , чоловік ОСОБА_11 , син ОСОБА_1 .
20.09.1973 ОСОБА_6 видано ордер № Г206732 на житлове приміщення АДРЕСА_1 .
01.11.1986 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 01.11.1986, після чого ОСОБА_12 змінила прізвище на ОСОБА_3 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
06.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Петренко О.В. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
07.10.2025 приватним нотаріусом КМНО Петренко О.В. була заведена спадкова справа №51/2025 (номер у спадковому реєстрі 82786618), спадкодавцем у якій є ОСОБА_5 
06.11.2025 приватним нотаріусом КМНО Петренко О.В. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності померлої ОСОБА_5 на належну їй квартиру.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).
Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України).
Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно з ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.
Суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 правомірно набув право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його матері, оскільки він є спадкоємцем за законом. Позивач, як спадкоємець за законом, у встановленому законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої відкрита спадкова справа, однак, не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що документ, який підтверджує право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , а саме: довідка № 25 від 16.10.1995 року видана ЖБК «Десна» Шевченківського району міста Києва на ім`я ОСОБА_6 а не на ім`я ОСОБА_5 .
Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_5 . Позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, отже, вважається таким, що її прийняв. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки його воля, була виражена у його діях щодо звернення з відповідною заявою до нотаріуса.
Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, позивач не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво.
У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог належними, допустимими доказами, а обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає приписам п.1 ч.2 ст. 15 ЦК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Керуючисьст.ст. 77-81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 352, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, 3-я особа: Приватний нотаріус Київсього міського нотаріального округу про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_4 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадщини після смерті його матері ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя       Н.В. Сіромашенко