ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/2985/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Державної служби України з безпеки на транспорті
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року (суддя Рянська В.В.) в адміністративній справі 
за позовом  Приватного підприємства «КВАРТА-М»
до  Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті
третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ДК ДНІПРО-ТРЕЙД»
про визнання протиправною та скасування постанови, 

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство «КВАРТА-М» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті № 005008 від 09.08.2023. 
В обґрунтування позову зазначив, що не надавав послуги з перевезення пасажирів і вантажів, порушення вимог чинного законодавства з боку позивача відповідачем не доведено.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року позов задоволено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не встановив наявність у позивача статусу автомобільного перевізника, натомість у матеріалах справи наявний договір оренди автомобіля № 25/20-ДК від 23.12.2019 та акт прийму-передачі автомобіля марки SCANIA P94LB від ПП «КВАРТА-М» до ТОВ «ДК ДНІПРО-ТРЕЙД».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що ані під час перевірки, ані під час розгляду справи позивача не довів, що автомобіль вибув у належне користування третій особі.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті 14 липня 2023 року було проведено рейдову перевірку транспортного засобу SCANIA фургон, номерний знак НОМЕР_1 , за результатами якої складено Акт № 48723/23/27-23 від 14.07.2023.
В результаті проведеної перевірки встановлено порушення з боку позивача, як власника транспортного засобу, статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, відсутня заповнена картка водія ОСОБА_1 за 14.07.2023.
Водій ОСОБА_1 від підписання Акту перевірки та надання пояснень відмовився (а.с. 4).
Згідно з постановою В.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 09.08.2023 № 005008, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» стягнуто з ПП «КВАРТА-М» за порушення ст.ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000,00 грн.
Вказана постанова є предметом оскарження в цій адміністративній справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлені вимоги до автомобільного перевізника, серед яких, у тому числі, забезпечення виконання вимог цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечення умов праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
За приписами ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 946/18241, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті.
Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 розділу ІІІ Інструкції виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).
Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Згідно з п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Відтак, відсутність названих документів створює склад правопорушення, передбаченого Законом України «Про автомобільний транспорт».
Відповідач відсутність таких порушень до суду не надав, тоді як за правилами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
З огляду на те, що Акт перевірки є належним доказом виявленого порушення, а позивач не надав інших доказів у спростування зафіксованого в Акті порушення, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що останнє в повній мірі доведено відповідачем.
Надаючи оцінку доводам позивача та висновка суду першої інстанції, що ПП «КВАРТА-М» не є перевізником пасажирів і вантажу в розумінні закону, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Проаналізувавши наведену правову норму, можна дійти висновку, що для правильного вирішення даного спору необхідно встановити який суб`єкт господарювання використовував транспортний засіб SCANIA фургон, номерний знак НОМЕР_1 , на законних підставах, що є головною ознакою автомобільного перевізника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.
Редакція Порядку № 1388 на час виникнення спірних правовідносин визначала, що цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.
Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.
Відповідно до п. 16 цього Порядку за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.
Інструкцією про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.0.2010 № 379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 за № 123/18861, передбачено, що якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ. При цьому 
в графі «Особливі відмітки» тимчасового реєстраційного талона 
робиться запис «Дійсний до _____ 20__ року за наявності свідоцтва 
про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ № ___________».
Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона (пункт 6.3).
Аналіз цих норм дає можливість дійти беззаперечного висновку, що власник може передати транспортний засіб фізичній або юридичній особі у встановленому законом порядку, яке вноситься до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
У свою чергу позивачем не надано доказів того, що станом на момент проведення перевірки позивач, як власник транспортного засобу SCANIA фургон, номерний знак НОМЕР_1 , звертався до сервісного центру МВС щодо оформлення права користування названим транспортним засобом за ТОВ «ДК ДНІПРО-ТРЕЙД», що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
У свою чергу, за висновком суду апеляційної інстанції, договір оренди, який складений у простій письмовій формі, не дає можливість суду пересвідчитися у його дійсному існуванні на час проведення перевірки та на час прийняття оскаржуваної постанови.
Відповідно, наданий до суду договір оренди транспортного засобу, без повідомлення у встановленого законом порядку уповноважений орган МВС про передачу транспортного засобу у користування третій особі, не є належним доказом того, що ТОВ «ДК ДНІПРО-ТРЕЙД» є належним користувачем транспортного засобу SCANIA фургон, номерний знак НОМЕР_1 , а тому саме позивач, як власник транспортного засобу, є належним суб`єктом відповідальності відповідно до приписів Закону України «Про автомобільний транспорт».
При цьому варто звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 23.11.2023 у справі № 340/4637/22, оцінюючи подібні правовідносини та доводи позивача щодо належного суб`єкта відповідальності, зауважив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.
Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем правомірно та обґрунтовано. 
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права. 

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року в адміністративній справі № 160/2985/24 скасувати.
У задоволенні позову Приватного підприємства «КВАРТА-М» відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з 30 квітня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови. 
Повна постанова складена 30 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова