КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 року справа №320/34224/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (далі – позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про розгляд повідомлення про неможливість вивезення та втрату первинних документів у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України від 06.02.2024 №1801/6/31-00-07-02-02-06, видане Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» встановлені підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності за податкові (звітні) періоди з січня 2003 року по лютий 2022 року, та винести відповідне рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом протиправно відмовлено позивачу у застосуванні підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України до первинних документів, зазначених у повідомленні про неможливість вивезення та втрату первинних документів від 09.01.2024 №0014. 
Позивач зазначає, що разом із повідомленням від 09.01.2024 №0014 ним надано всі необхідні документи, які доводили факт втрати архівної документації позивача, що зберігалась у складському комплексі «West Gate Logistic» за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Стоянка, вул. 21-й км Житомирського шосе, буд. 7, та була знищена внаслідок пожежі, спричиненої бойовими діями і потраплянням боєприпасів та їх уламків на територію складського комплексу.
На думку позивача, оскаржуване рішення прийняте без належної оцінки поданих доказів, не містить достатнього мотивування та ґрунтується на обставинах, які не спростовують факту знищення первинних документів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Копія ухвали Київського окружного адміністративного суду від 05.08.2024 направлена сторонам 08.08.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 11.08.2024.
24.02.2025 канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача через підсистему «Електронний Суд» 21.02.2025, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. 
Відповідач зазначає, що позивачем не додано до повідомлення достатніх доказів на підтвердження обставин знищення первинних документів, зокрема, не надано: жодного примірника опису справ, які підтверджують факт та обсяг переданих до архіву первинних документів; акта про невиправлені пошкодження справи (документів), який схвалено експертною комісією підприємства та затверджено керівником; наказу Генерального директора №2-інв від 05.05.2022 про призначення робочої інвентаризаційної комісії та копії інвентаризаційного протоколу від 03.06.2022, який направлено до Київської обласної прокуратури. 
Також відповідач зазначає, що позивачем до повідомлення надано орієнтовний перелік первинних документів, що були втрачені під час пожежі, який позначено як Додаток №1, проте не зазначено, до якого документа його складено.
Відповідач стверджує, що на момент подання повідомлення від 09.01.2024 №0014 у позивача була можливість надати загальний перелік втрачених первинних документів із зазначенням їх реквізитів, але такий перелік позивачем не надано.
03.03.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач не погоджується з доводами відповідача та підтримує свої позовні вимоги. Позивач зазначає, що зі змісту підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України випливає, що повідомлення платника податків про втрату документів не потребує надання будь-яких доказів. Позивач стверджує, що діє презумпція правдивості заяви платника податків, доти поки не буде спростовано протилежне. При цьому, обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України покладається саме на контролюючий орган.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Приймаючи до уваги відсутність таких клопотань з боку учасників справи, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (ідентифікаційний код: 32424255, місцезнаходження: 04119, місто Київ, вулиця Джонса Ґарета, будинок 8) є юридичною особою приватного права, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 09.04.2003, номер запису 10721200000000285.
Видами економічної діяльності позивача КВЕД є: 52.11.0 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту (основний); 51.90.0 Інші види оптової торгівлі; 74.40.0 Рекламна діяльність; 74.14.0 Консультування з питань комерційної діяльності та управління; 63.21.2 Функціонування інфраструктури автомобільного та міського транспорту; 52.33.0 Роздрібна торгівля косметичними та парфумерними товарами; 51.39.0 Неспеціалізована оптова торгівля харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.
27.12.2019 між ТОВ «ДЦ Україна» (орендар) та ТОВ «Вест Гейт Лолістик» (орендодавець) укладено Договір оренди №WGL-2019-1227-1 (далі - Договір №WGL-2019-1227-1).
Згідно з підпунктом 1.1.14 Договору №WGL-2019-1227-1 об?єкт оренди - Секція Є - складський комплекс №2, літ Н (складські приміщення - 11 480, 86 м2, офісні приміщення - 803,71 м2, мезонін - 2 276 м2.) та Секція Е - складський комплекс №2 літ.Н (складські приміщення - 2 378,4 м2, офісні приміщення - 15,70 м2, мезонін - 1 448,9 м2.). Адреса розміщення складського комплексу: Київська область, Бучанський район, с. Стоянка, вул. 21 км Житомирського шосе, буд. 7.
Датою закінчення оренди відповідно Додатку №2 до Договору №WGL-2019-1227-1 є 31.12. 2024.
Позивач зазначає, що у орендованих приміщеннях, зокрема, зберігалась документація ТОВ «ДЦ Україна», а саме архів, який містив договори, первинну документацію, бухгалтерські документи, кадрові документи (трудові книжки, особові справи працівників) тощо.
Положенням про документообіг та зберігання документів в ТОВ «ДЦ Україна», затвердженим Генеральним директором ТОВ «ДЦ Україна» 01.12.2015, визначено перелік, порядок передачі та приймання документів до архіву за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. 21 км Житомирського шосе, склад №2.
Відповідно до витягу зі штатного розпису ТОВ «ДЦ Україна» станом на 01.01.2022 згідно до наказу №Ш22-п від 31.12.2021, у штатному розписі позивача передбачено структурний підрозділ «Архів», у якому визначено дві штатні одиниці: архіваріус та старший архіваріус.
14.04.2022 старшим архіваріусом ТОВ «ДЦ Україна» Максимчук Тетяною складено доповідну записку на ім`я Генерального директора ТОВ «ДЦ Україна», якою повідомлено, що 23.02.2022 архівний підрозділ закінчив роботу та зачинив архівосховище у звичайному порядку. Наступного дня, 24.02.2022, у зв`язку із воєнною агресією Російської Федерації, також, через отримання застереження від начальника департаменту логістики та закупок, архівний підрозділ на місце роботи в м. Стояка, Житомирське шосе 21 не вийшов. З 24.02.2022 жоден з співробітників не мав доступу до архіву, ніхто не відчиняв архіву та жодних операцій з документообігу (прийому, реєстрації, передачі документів) не проводилось, архівні документи з місця зберігання нікуди не переміщувались. Весь цей час ключі від архіву зберігались у старшого архіваріуса. 03.03.2022 в результаті бойових дій в приміщеннях, де зберігався архів компанії, а саме на складському комплексу West Gate Logistic за адресою с. Стоянка, Житомирське шосе 21, сталась масштабна пожежа. Внаслідок великої і тривалої пожежі згоріли всі приміщення архіву і всі документи, які там зберігались. На момент пожежі і відразу після неї пересуватися по місту і поза містом було не можливо в зв??язку веденням жорстоких бойових дій. За даними очевидців, складські приміщення West Gate Logistic продовжували горіти та тліти впродовж всього березня 2022 року, оскільки через бойові дії пожежу не гасили.
Зазначене також підтверджується доповідною запискою працівника ТОВ «Щит 2018» - компанії, яка надавала ТОВ «ДЦ Україна» охоронні послуги.
05.05.2022 посадовими особами ДСНС України складений Акт про пожежу, відповідно до якого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. 21-км Житомирського шосе, склад №2, H’ 03.03.2022 виникла пожежа. Причиною пожежі зазначено ймовірно потрапляння боєприпасів, їх уламків внаслідок бойових дій. Сили та засоби гасіння пожежі не залучалися у зв?язку з проведенням активних бойових дій.
Також, Акт про пожежу від 05.05.2022 містить відомості про знищення, зокрема ТОВ «ДЦ Україна» - матеріальні цінності, що знаходилися всередині будівлі складу №2, Н’.
У зауваженнях членів комісії, зокрема заступника начальника відділу транспортної та складської логістики ТОВ «ДЦ Україна» Супруна Сергія Олександровича, зазначено, що пожежею також було знищено, окрім основних засобів, первинну документацію та архів первинних документів ТОВ «ДЦ Україна».
24.05.2022 Київською обласною прокуратурою був наданий запит №12/1-172ВИХ-22 на надання інформації від ТОВ «ДЦ Україна» у рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №42022112200000120 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни). Цим же листом позивача було повідомлено щодо наявності підстав для залучення його в даному кримінальному провадженні у якості потерпілого. У даному запиті Київською обласною прокуратурою констатовано, що « 03.03.2022 військовими збройних сил Російської Федерації здійснено артилерійській обстріл складського комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Гейт Лолістик», що розташований за адресою: Київська область, Бучанський (колишній Києво-Святошинський) район, с. Стоянка, вул. 21-км Житомирського шосе, буд. 7, в результаті чого вказане приміщення цивільної інфраструктури повністю зруйноване».
19.07.2022 позивач подав до Київської обласної прокуратури заяву про залучення до провадження як потерпілого вих. № 0413.
18.08.2022 Київською обласною прокуратурою листом №12/1-308ВИХ-22 повідомлено ТОВ «ДЦ Україна» про визнання товариства в особі представника Здебського Юрія Владиславовича потерпілим в межах кримінального провадження №42022112200000120.
09.01.2024 ТОВ «ДЦ Україна» звернулося до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з повідомленням №0014 про неможливість вивезення та втрату первинних документів, яке було підписано генеральним директором Верзбіцкіз Юрісом та головним бухгалтером Островерховою Іриною.
У повідомленні були викладені обставини втрати та додані відповідні докази, а саме: орієнтовний перелік первинних документів ТОВ «ДЦ Україна», які були втрачені під час пожежі, що виникла в результаті бойових дій; договір оренди №WGL-2019-1227-1 від 27.12.2019; акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.01.2020; додатковий договір №1 від 04.03.2020 до договору оренди; додатковий договір №2 від 08.05.2020 до договору оренди; положення про документообіг та зберігання документів в ТОВ «ДЦ Україна» від 01.12.2015; наказ №392к від 01.07.2014; наказ №438к від 14.04.2015; наказ №3333к від 01.12.2016; наказ №3334к від 01.12.2016; витяг зі штатного розпису стосовно відділу архіву; акт про пожежу від 05.05.2022; доповідна записка працівника ТОВ «Щит 2018» Савенока П.С., який був очевидцем пожежі; фото та відео фіксація наслідків пожежі; доповідна записка старшого архіваріуса Максимчук Т.А. від 14.04.2022; витяг із ЄРДР про кримінальне провадження №42022112200000120 від 21.03.2022; лист Київської обласної прокуратури від 24.05.2022 №12/1-172 Вих-22; лист Київської обласної прокуратури від 18.08.2022 №12/1-308Вих-22 з витягом із ЄРДР; лист Товариства від 18.07.2022 №0411 на запит Київської обласної прокуратури.
За результатами розгляду повідомлення від 09.01.2024 №0014 Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято рішення від 06.02.2024 №1801/6/31-00-07-02-02-06, яким відмовлено ТОВ «ДЦ Україна» у застосуванні правил, передбачених підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України у зв`язку із не наданням первинних документів, якими підтверджено факт та обсяги передання первинних документів від відповідальної особи до архіваріуса; проведення інвентаризації втрачених документів та встановлення фактичного обсягу таких документів із зазначенням їх реквізитів.
Не погоджуючись з рішенням відповідача від 06.02.2024 №1801/6/31-00-07-02-02-06, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та враховує наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
За частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.04.2021 у справі №826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.
Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків. Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.3 статті 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Відповідно до пункту 44.5 статті 44 ПК України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.
Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.
У разі не відновлення документів, зазначених у пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, або їх повторної втрати, пошкодження чи дострокового знищення, що відбулися після використання платником податків права на їх відновлення у порядку, передбаченому цим пунктом, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності або на час виконання ним вимог митного, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який не скасований і на теперішній час.
З метою забезпечення прав і обов`язків платників податків протягом вказаного періоду, Законом України від 03.03.2022 №2118-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану», який набрав чинності 07.03.2022, доповнено Підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пунктом 69.
Підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України установлено, що до платників податків/податкових агентів, які провадили діяльність на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України і не можуть пред`явити первинні документи, на підставі яких здійснюється облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, як виняток із положень статті 44 цього Кодексу застосовуються спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
Підставами неможливості пред`явлення первинних документів є втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів або знаходження їх на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, у разі якщо їх неможливо вивезти або їх вивезення пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я платника податків, фізичних осіб чи неможливе у зв`язку з адміністративними перешкодами, встановленими органами влади.
У разі втрати та/або неможливості вивезення первинних документів платник податків/податковий агент подає до контролюючого органу в довільній формі повідомлення про неможливість вивезення первинних документів, підписане керівником підприємства та головним бухгалтером, в якому зазначаються: обставини, що призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, податкові (звітні) періоди, а також загальний перелік первинних документів (за можливості - із зазначенням реквізитів).
Дані та показники податкової звітності платника податків/податкового агента за податкові (звітні) періоди, зазначені у повідомленні, не можуть бути піддані сумніву лише на підставі відсутності первинних документів. Подане повідомлення є також підставою для збереження витрат (включаючи витрати у зв`язку з придбанням цінних паперів/корпоративних прав) та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток (включаючи від`ємний фінансовий результат за операціями з цінними паперами/корпоративними правами), та/або податкового кредиту з податку на додану вартість, та/або суми від`ємного значення податку на додану вартість минулих податкових (звітних) періодів без наявності договірних, розрахункових, платіжних та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Після подання до контролюючого органу повідомлення про неможливість вивезення первинних документів у зв`язку з їх знаходженням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, запроваджується мораторій на проведення документальних перевірок щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів.
Якщо після подання повідомлення про неможливість вивезення первинних документів платнику податків/податковому агенту стане відомо про втрату таких документів, такий платник податків/податковий агент зобов`язаний подати до контролюючого органу повідомлення про втрату первинних документів із зазначенням обставин такої втрати.
Платники податків/податкові агенти, які подали повідомлення про втрату первинних документів відповідно до цього підпункту, не підлягають перевірці контролюючим органом щодо зазначених у повідомленні податкових (звітних) періодів, у тому числі після завершення дії воєнного стану.
Втрата документів, що не пов`язана з проведенням на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, бойових дій, не надає права платнику податків/податковому агенту застосовувати положення цього підпункту.
Обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту покладається на контролюючий орган. Платник податків/податковий агент, який безпідставно застосував положення цього підпункту, вважається таким, що ухиляється від сплати податків, та несе відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У разі відмови у застосуванні положень цього підпункту контролюючий орган не пізніше одного місяця з дати отримання відповідного повідомлення від платника податків/податкового агента видає вмотивоване рішення із зазначенням підстави та доказів такої відмови.
Рішення контролюючого органу може бути оскаржено в адміністративному чи судовому порядку. До винесення остаточного рішення по справі контролюючий орган не може піддавати сумніву показники податкової звітності, а також ініціювати проведення будь-якої перевірки платника податків/податкового агента щодо податкових (звітних) періодів, зазначених у відповідному повідомленні.
У податкових (звітних) періодах, зазначених у відповідному повідомленні, не може бути переглянуто у бік збільшення суми податкових зобов`язань з податків і зборів, задекларовані в податкових деклараціях за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток, задекларовані в податкових деклараціях/розрахунках за зазначені податкові (звітні) періоди, у бік збільшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, заявлені в податкових деклараціях за зазначені звітні періоди.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Отже, підставами звернення платника податків до податкового органу з приводу застосування підпункту 69.28. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ є:
1) втрата первинних документів (знищення чи зіпсуття) за умови провадження діяльності платника податків на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України;
2) знаходження первинних документів на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, та на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, у разі якщо їх неможливо вивезти або їх вивезення пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я платника податків, фізичних осіб чи неможливе у зв`язку з адміністративними перешкодами, встановленими органами влади.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 №75 затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022. Перелік у подальшому змінювався станом на відповідну дату.
06.12.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» згідно із якою, перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а також визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 10 грудня 2022 року», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.04.2022 за №453/37789 (із змінами).
Наказ від 22.12.2022 №309 набрав чинності з 27.12.2022.
Відповідно до зазначеного Переліку с. Стоянка Білогородської сільської територіальної громади Бучанського району Київської області, віднесено до території, на якій велись бойові дії у період з 05.03.2022 по 24.03.2022 (код рядка UA32080010090044167).
Як встановлено судом із матеріалів справи ТОВ «ДЦ Україна» на підставі договору оренди від 27.12.2019 № WGL-2019-1227-1 орендував складський комплекс, розташований за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Стоянка, вул. 21 км Житомирського шосе, буд. 7.
Із наданих позивачем доказів убачається, що 03.03.2022 внаслідок бойових дій та ймовірного потрапляння боєприпасів виникла пожежа у зазначеному складському комплексі, де зберігався архів товариства.
Позивач зазначає, що у орендованих приміщеннях, зокрема, зберігалась документація ТОВ «ДЦ Україна», а саме архів, який містив договори, первинну документацію, бухгалтерські документи, кадрові документи (трудові книжки, особові справи працівників) тощо, яка була знищена внаслідок пожежі.
На підтвердження цих обставин ТОВ «ДЦ Україна» до повідомлення про втрату первинних документів від 09.01.2024 №0014 надало комплексні докази. Зокрема, договір оренди №WGL-2019-1227-1 від 27.12.2019; акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.01.2020; додатковий договір №1 від 04.03.2020 до договору оренди; додатковий договір №2 від 08.05.2020 до договору оренди; положення про документообіг та зберігання документів в ТОВ «ДЦ Україна» від 01.12.2015; наказ №392к від 01.07.2014; наказ №438к від 14.04.2015; наказ №3333к від 01.12.2016; наказ №3334к від 01.12.2016; витяг зі штатного розпису стосовно відділу архіву; акт про пожежу від 05.05.2022; доповідна записка працівника ТОВ «Щит 2018» Савенока П.С., який був очевидцем пожежі; фото та відео фіксація наслідків пожежі; доповідна записка старшого архіваріуса Максимчук Т.А. від 14.04.2022; витяг із ЄРДР про кримінальне провадження №42022112200000120 від 21.03.2022; лист Київської обласної прокуратури від 24.05.2022 №12/1-172 Вих-22; лист Київської обласної прокуратури від 18.08.2022 №12/1-308Вих-22 з витягом із ЄРДР; лист Товариства від 18.07.2022 №0411 на запит Київської обласної прокуратури
Також, до вказаного повідомлення позивачем долучено орієнтовний перелік первинних документів ТОВ «ДЦ Україна», які були втрачені під час пожежі, що виникла в результаті бойових дій
Додатковим доказом є витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №42022112200000120 від 02.08.2022, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 438 Кримінального кодексу України, де власник будівлі ТОВ «Вест Гейт Лолістик» був визнаний потерпілим. Окрім того, відповідно до листа Київської обласної прокуратури від 18.08.2022 №12/1-308ВИХ-22 ТОВ «ДЦ Україна» в особі представника Здебського Юрія Владиславовича також визнано потерпілим в межах кримінального провадження №42022112200000120.
Зазначене підтверджує, що факт руйнування будівлі та знищення документів був офіційно зафіксований у межах кримінального провадження.
Суд враховує, що факт виникнення пожежі, її зв`язок із бойовими діями та знищення складського комплексу сторонами не оспорюється.
Судом встановлено, що відповідачем у спірному рішенні як підставу для відмови ТОВ «ДЦ Україна» у застосуванні правил, передбачених підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України зазначено ненадання позивачем первинних документів, якими підтверджено: факт та обсяги передання первинних документів від відповідальної особи до архіваріуса; проведення інвентаризації втрачених документів та встановлення фактичного обсягу таких документів із зазначенням їх реквізитів.
Оцінюючи наведені відповідачем підстави відмови, суд виходить з такого.
Підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначено перелік відомостей, які повинно містити повідомлення платника податків про втрату та/або неможливість вивезення первинних документів, а саме: обставини, що призвели до втрати та/або неможливості вивезення первинних документів, податкові (звітні) періоди та загальний перелік первинних документів (за можливості – із зазначенням реквізитів).
Слід звернути увагу, що контролюючий орган не може вимагати від позивача доказів, які не передбачені вимогами чинного законодавства (підпункт 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України), оскільки за загальним правилом у діяльності контролюючого органу застосовується принцип «дозволено все, що прямо передбачено законом».
Суд враховує, що зазначена норма не встановлює вичерпного переліку документів, якими платник податків зобов`язаний підтвердити факт зберігання первинних документів у конкретному місці, передачу їх до архіву чи проведення інвентаризації втрачених документів, а також не ставить застосування передбачених нею гарантій у залежність від надання саме таких документів.
Як встановлено судом, разом із повідомленням від 09.01.2024 №0014 позивач надав значний обсяг документів на підтвердження факту зберігання архіву у складському комплексі в с. Стоянка, його знищення внаслідок бойових дій та втрати первинної документації. При цьому відповідач не заперечував ні факт оренди складського комплексу, ні факт пожежі, спричиненої бойовими діями, ні факт руйнування відповідного об`єкта.
Суд також враховує, що до матеріалів справи позивачем додатково надано описи передачі документів в архів, які підтверджують здійснення документообігу відповідно до внутрішніх процедур товариства та передачу документів на архівне зберігання.
Разом з тим, навіть за відсутності таких описів сама по собі обставина їх ненадання до повідомлення про неможливість вивезення та втрату первинних документів у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України не могла бути достатньою підставою для відмови у застосуванні положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, оскільки дана норма не містить вимоги щодо обов`язкового подання саме таких документів разом із відповідним повідомленням.
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що після отримання повідомлення відповідач звертався до позивача із запитами про надання додаткових документів, зокрема описів передачі документів до архіву або інших доказів, які, на думку контролюючого органу, були необхідними для прийняття рішення.
При цьому суд звертає увагу, що відповідно до приписів підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України саме на контролюючий орган покладає обов`язок доведення відсутності підстав для застосування положень цього підпункту.
Отже, у спірних правовідносинах саме відповідач повинен був довести, що позивач безпідставно посилається на положення підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Натомість зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач по суті переклав тягар доказування на позивача та обґрунтував відмову виключно ненаданням окремих документів, необхідність подання яких законом не передбачена, не навівши при цьому жодних доказів на спростування обставин, зазначених у повідомленні позивача.
Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не було надано належного переліку втрачених документів, оскільки до повідомлення долучено лише орієнтовний перелік первинних документів, який позначено як додаток №1, без зазначення документа, до якого його складено.
Суд зазначає, що сам характер спірних правовідносин, пов`язаних із втратою архіву внаслідок знищення складського комплексу під час активних бойових дій, об`єктивно ускладнює або унеможливлює встановлення повного переліку та реквізитів усіх документів, які перебували у знищеному архіві. При цьому підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України прямо передбачено, що реквізити втрачених документів зазначаються «за можливості», що свідчить про відсутність у платника податків безумовного обов`язку надати повний перелік таких документів із зазначенням реквізитів кожного з них.
Доводи відповідача про те, що на момент подання повідомлення від 09.01.2024 №0014 позивач мав можливість надати загальний перелік втрачених документів із зазначенням їх реквізитів, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.
Посилання відповідача на те, що доданий перелік є орієнтовним, а не загальним, а також відсутність в додатку №1 посилання на конкретний документ, до якого його складено є формальним зауваженням та не може вважатися достатньою підставою для відмови у застосуванні положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначений перелік був поданий саме разом із повідомленням від 09.01.2024 №0014 та розглядався відповідачем як його складова.
Крім того, суд зазначає, що проведення окремої інвентаризації первинних документів не передбачено ні Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №1365/26142 від 30.10.2014, ні Порядком подання фінансової звітності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419. Поширення цих норм на інвентаризацію первинних документів порушувало б підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, згідно з яким презумпція правомірності рішень платника податків застосовується в разі неоднозначного трактування норм законів чи інших нормативно-правових актів. Це дає можливість прийняти рішення як на користь платника податків, так і на користь контролюючого органу.
Також, нормативними актами не передбачено проведення окремої інвентаризації первинних документів як умови застосування підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Суд зазначає, що наведені відповідачем недоліки мають виключно формальний характер та не спростовують ані факту втрати первинних документів унаслідок бойових дій, ані наявності передбачених законом підстав для застосування до позивача положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 06.02.2024 №1801/6/31-00-07-02-02-06 не відповідає вимогам обґрунтованості та прийняте без належного виконання контролюючим органом покладеного на нього законом обов`язку щодо доведення відсутності підстав для застосування положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків застосувати до позивача встановлені підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності за податкові (звітні) періоди з січня 2003 року по лютий 2022 року, та винести відповідне рішення, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з положеннями частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частина четверта статті 245 КАС України передбачає, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.
Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Судом встановлено, що відповідач не довів відсутності передбачених законом підстав для застосування до позивача положень підпункту 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, а підставою відмови стали виключно вимоги щодо подання документів, не передбачених законом. За таких обставин у відповідача відсутній адміністративний розсуд щодо прийняття іншого рішення.
Тож, суд погоджується, що належним способом захисту буде зобов`язати відповідача застосувати до ТОВ «ДЦ Україна» спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, за податкові (звітні) періоди з січня 2003 року по лютий 2022 року.
У відповідності до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3 028,00 грн згідно з платіжною інструкцією №100374799 від 22.03.2024.
Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про розгляд повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» про неможливість вивезення та втрату первинних документів у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України від 06.02.2024 №1801/6/31-00-07-02-02-06.
3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» спеціальні правила для підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, за податкові (звітні) періоди з січня 2003 року по лютий 2022 року.
4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (ідентифікаційний код: 32424255, місцезнаходження: 04119, місто Київ, вулиця Джонса Ґарета, будинок 8) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (ідентифікаційний код ВП 44082145, місцезнаходження: 02068, м. Київ, вул. О. Кошиця, буд. 3) судовий збір у сумі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.