КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 року справа №320/18009/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (адреса АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дії чи бездіяльність протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Уповноважений представник позивача Гніденка Віталія Сергійовича звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України про визнання дії чи бездіяльність протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд: 
- визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. 00 коп. з розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням поранення пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 26.01.2024 року по 03.05.2024 року;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства Оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням поранення пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 26.01.2024 по 03.05.2024 року;
-визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2023 по 2024 роки;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства Оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2023 по 2024 роки.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 року ухвалено залишити без руху позовну заяву.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 постановлено здійснювати розгляд (формування та зберігання) судової справи в електронній формі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України від 15.06.2024 №167 ОСОБА_2 звільненого у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (за станом здоров`я) та вважати таким, що справи та посаду здав з 15.06.2024. В період з 26.01.2024 по 20.02.2024 відповідно до перевідного епікризу від 20.02.2024 №199 виданого НВМКЦ "ГВКГ" та 20.02.2024 по 03.05.2024 відповідно до виписного епікризу від 03.05.2024 №2648 виданого НВМКЦ "ГВКГ". Після завершення лікування та прибуття до місця зосередження військової частини НОМЕР_2 Позивачем надано медичну документацію командуванню для виплати відповідно до положень абз. 5 п.1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Наказу МО України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», на період стаціонарного лікування після поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини, надати відомості стосовно додаткового грошового забезпечення в розмірі до 100 000 грн. на місяць за період перебування на лікуванні. Як вважає Позивач, в наслідок бездіяльності командування військової частини ОСОБА_1 був вимушений звертатися зі скаргами від 10.05.2024, 11.06.2024, 22.07.2024, 22.08.2024, 24.09.2024 через "гарячу лінію" Міністерства оборони України. В подальшому Позивачем направлено звернення засобами СЕДО №1742/3938 від 23.10.2024 через ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки поштова адреса та місце перебування військової частини відоме йому не було. В зверненні Позивач просив відповідно до п. 6 Окремого доручення Міністра оборони України від 16.01.2024 №183/уд матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав: поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту). Відповідно до положень абз. 5 п.1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Наказу МО України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», на період стаціонарного лікування після поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини, надати відомості стосовно додаткового грошового забезпечення в розмірі до 100 000 грн. на місяць за період перебування на лікуванні за період з 26.01.2024 по 20.02.2024 та 20.02.2024 по 03.05.2024 відповідно до медичної документації. Разом з тим надати Довідку про розмір виплаченого грошового забезпечення по останній день фактичного розрахунку з зазначенням виду виплати та суми коштів. У позові вказано, що 04.02.2025 на електронну адресу для звернень направлено адвокатські запити про витребування інформації відносно розгляду звернення направленого засобами СЕДО №1742/3938 від 23.10.2024 до військової частини НОМЕР_2 та скарг від 10.05.2024, 11.06.2024, 22.07.2024, 22.08.2024, 24.09.2024 отриманих через "гарячу лінію" Міністерства оборони України. 13.02.2025 командування військової частини НОМЕР_2 повідомило листом від 09.02.2025 №324 про продовження строків розгляду адвокатського запиту. 04.03.2025 отримано результати розгляду адвокатського запиту та додатків до нього. З відповіді військової частини НОМЕР_2 в задоволенні порушених у зверненні питань відмовлено. Відтак, ОСОБА_1 вважає, що Відповідач протиправно не виплатив додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні. Таким чином ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.
У матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, що свідчить про отримання відповідачем 29.08.2025 року копії ухвали суду про відкриття провадження, у його електронний кабінет. 
Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України , у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 15.06.2024 №167 ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я) та визначено таким, що справи та посаду здав з 15.06.2024. 
У період з 26.01.2024 по 20.02.2024 відповідно до перевідного епікризу від 20.02.2024 №199, виданого НВМКЦ «ГВКГ», та з 20.02.2024 по 03.05.2024 відповідно до виписного епікризу від 03.05.2024 №2648, виданого НВМКЦ «ГВКГ», позивач перебував на стаціонарному лікуванні. 
Після завершення лікування та прибуття до місця зосередження військової частини НОМЕР_2 позивачем подано медичну документацію командуванню військової частини з метою отримання додаткового грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 за період перебування на стаціонарному лікуванні. 
З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 14 квітня 2024 року № 1955, вбачається, що солдат ОСОБА_1 , 1995 року народження, 23 червня 2023 року отримав вибухову травму: акубаротравму без ушкодження барабанних перетинок.
У довідці вказано, що травма отримана під час захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України. Підставою зазначено наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 23 червня 2023 року № 174.
З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 14 квітня 2024 року № 1956, вбачається, що солдат ОСОБА_1 , 1995 року народження, 04 липня 2023 року отримав вибухову травму: акубаротравму без перфорації барабанних перетинок. Вказано, що травма отримана під час захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України. Підставою зазначено наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 05 липня 2023 року № 186.
З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 14 квітня 2024 року № 1957, вбачається, що солдат ОСОБА_1 , 1995 року народження, 14 липня 2023 року отримав вибухову травму: акубаротравму без перфорації барабанних перетинок.
У довідці вказано, що травма отримана під час захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України. Підставою зазначено наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 16 липня 2023 року № 197.
З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої військовою частиною НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 14 квітня 2024 року № 1958, вбачається, що солдат ОСОБА_1 , 1995 року народження, 05 вересня 2023 року отримав вибухову травму: акубаротравму з ушкодженням барабанної перетинки зліва.
У довідці вказано, що травма отримана під час захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України. Підставою зазначено наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 05 вересня 2023 року № 248.
Загалом судом встановлено, що у довідках про обставини травми зазначено, що поранення позивача отримані внаслідок ворожого обстрілу під час виконання бойових розпоряджень у зоні ведення бойових дій поблизу с. Золота Нива, Волноваського району, Донецької області. У довідках також зазначено, що позивач за клінічними ознаками не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, отримані травми не пов`язані з вчиненням адміністративного чи кримінального правопорушення або навмисним спричиненням собі тілесних ушкоджень, а також що він був забезпечений засобами індивідуального захисту.
Судом встановлено, що відповідно до перевідного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №199, виданого НВМКЦ «ГВКГ» (м. Київ), ОСОБА_1 , 1995 року народження, перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_4 у період з 26.01.2024 по 20.02.2024.
У зазначеному документі визначено основний діагноз: посттравматичний стресовий розлад, тривожно-депресивний варіант розвитку з інсомнією та емоційно-вольовою нестійкістю, а також наведено дані клінічних обстежень, результати аналізів, проведене лікування та рекомендації щодо подальшого лікування.
ОСОБА_1 звертався зі скаргами від 10.05.2024, 11.06.2024, 22.07.2024, 22.08.2024, 24.09.2024 через «гарячу лінію» Міністерства оборони України. 
Позивачем направлено звернення засобами СЕДО №1742/3938 від 23.10.2024 через ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вирішення питання виплати належних сум. 
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_2 від 19.01.2025 №426, наданого у відповідь на звернення позивача від 15.10.2024 та 24.10.2024 (вх. №1549/с через ІНФОРМАЦІЯ_2 №1742/3938 від 23.10.2024), командуванням військової частини повідомлено про результати розгляду звернення.
У листі зазначено, що компенсація за дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій нараховується після виключення зі списків військової частини, та вказано суму компенсації за 2023– 2024 роки; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023– 2024 роки позивачу не нараховувалась; виплата такої допомоги здійснюється за наявності відповідного рапорту військовослужбовця.
04.02.2025 адвокатом направлено адвокатські запити щодо витребування інформації стосовно розгляду звернення від 23.10.2024 №1742/3938 та попередніх скарг позивача. 
Листом від 09.02.2025 №324, отриманим 13.02.2025, командування військової частини НОМЕР_2 повідомило про продовження строку розгляду адвокатського запиту. 
04.03.2025 отримано відповідь військової частини НОМЕР_2 за результатами розгляду адвокатського запиту, відповідно до якої у задоволенні порушених у зверненні питань відмовлено. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Щодо позовної вимоги нарахувати та виплатити додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням поранення пов`язаного із захистом Батьківщини.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно із Інструкцією "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 № 558 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за №854/32306, грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).
Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.
При цьому, 01.04.2022 до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Так, додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Разом з тим, для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.
Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100 000 гривень.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
У 2023 році позивач отримав травми, що підтверджується довідками про обставини травми, виданими військовою частиною НОМЕР_2 , у яких зазначено, що травми отримані внаслідок ворожого обстрілу під час виконання бойових розпоряджень у зоні ведення бойових дій поблизу АДРЕСА_3 , та визначено, що вони отримані під час захисту територіальної цілісності та державного суверенітету України.
Після отримання травм позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 26.01.2024 по 20.02.2024 відповідно до перевідного епікризу від 20.02.2024 №199, виданого НВМКЦ «ГВКГ», а також з 20.02.2024 по 03.05.2024 відповідно до виписного епікризу від 03.05.2024 №2648, виданого НВМКЦ «ГВКГ».
Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.06.2024 №167 ОСОБА_1 звільнено у відставку за станом здоров`я.
ОСОБА_1 звертався до військової частини НОМЕР_2 із питанням нарахування та виплати додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні, зокрема шляхом подання звернень та адвокатських запитів.
Військовою частиною НОМЕР_2 надано відповідь, відповідно до якої додаткова винагорода за період стаціонарного лікування позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
Судом встановлено, що за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні відомості про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у матеріалах справи відсутні.
Отож суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не перерахунку та не виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням поранення пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 26.01.2024 по 03.05.2024 рокую
Надаючи оцінку правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд враховує таке.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України", заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі», заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Таким чином, з метою захисту прав позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням поранення пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 26.01.2024 по 03.05.2024 року.
Щодо вимоги позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства Оборони України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2023 по 2024 роки.
За приписами статті 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. 
Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. 
У звязку з особливим характером військової служби, яка повязана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 
Згідно з частиною 8 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». 
Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. 
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток, зокрема, щорічні відпустки: 
основна відпустка (стаття 6 цього Закону); 
додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); 
додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); 
інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. 
Згідно з частинами 1, 2 статі 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. 
Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. 
Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються. 
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. 
В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано. 
На підставі статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, зєднань, обєднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. 
Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. 
Відповідно до абзаців 2, 3 частини 14 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоровя, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. 
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки". 
Згідно з пунктами 17-19 статті 10-1 Закону №2011-XII встановлені обмеження щодо реалізації учасниками бойових дій їх права на отримання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, згідно з якими в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. 
Натомість, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у звязку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у звязку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. 
Відповідно до пункту 21 статті 10-1 Закону №2011-XII у разі ненадання військовослужбовцям щорічної основної відпустки у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, така відпустка надається після закінчення таких періодів. 
У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців обєднувати щорічні основні відпустки, але при цьому загальна тривалість обєднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів. 
На підставі пункту 22 статті 10-1 Закону №2011-XII у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини. 
Згідно зі статтею 1 Закону України від 21.10.1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543-ХІІ) особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
На підставі частини 8 статті 4 Закону №3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. 
Таким чином, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової соціальної відпуски. 
При цьому, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. 
Указом Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженому Законом України від 17.03.2014 року №1126-VI, оголошено та проведено часткову мобілізацію. 
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженому Законом України від 03.03.2022 року №2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації. 
Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення у зразковій справі (Справа № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19)) щодо виплати військовослужбовцям грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Водночас згідно із п. 17 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені ч. 1, 6 та 12 цієї статті (щорічні основні відпустки, канікулярні відпустки та відпустки, що надаються військовослужбовцям строкової військової служби), відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації/під час дії воєнного стану, відповідно до п. 19 ст. 10-1 того ж Закону, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, – тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Однак Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Законом не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження військової служби.
Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Однак обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 16-2 Закону України «Про відпустки».
Грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, в тому числі на минулі роки, здійснюється відповідно до наказу Міністра оборони України від 7 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку звільнення військовослужбовця йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної, а також додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому право на отримання таких виплат не обмежується будь-яким строком.
Так, з метою захисту прав позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства Оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2023 по 2024 роки.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали позову, положення законодавства України та детально оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.
Судові витрати по справі.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі – за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. 
Верховний Суд у постанові від 26 травня 2022 року (справа № 500/555/21) зазначив, що в аспекті спірних правовідносин поняття «грошове забезпечення» і «заробітна плата», які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними.
Рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків та врегульоване спеціальними законами: Законом України «Про оплату праці», КЗпП України, а також іншими підзаконними нормативними актами. Перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю».
Враховуючи вище викладене та те, що позов стосується стягнення ненарахованої та невиплаченої частини грошового забезпечення Позивач звільнений від сплати судового збору. 
Окрім цього ОСОБА_1 являється учасником бойових дій та особою з інвалідністю в наслідок війни ІІІ групи. 
На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд –

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (адреса АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дії чи бездіяльність протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. 00 коп. з розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням поранення пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 26.01.2024 року по 03.05.2024 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства Оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманням поранення пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 26.01.2024 по 03.05.2024 року.
Визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2023 по 2024 роки.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства Оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2023 по 2024 роки.
Копію рішення направити сторонам у справі (їх представникам) відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.