Справа № 526/38/26
Провадження № 2/526/597/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

28 квітня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - Киричка С.А.,
з участю секретаря – Широколави О.В.,
представника позивача – адвоката Лебєдєвої Т.О.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Гадяч в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,
встановив:
08.01.2026 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Гадяцького районного суду Полтавської області із позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позову вказував, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.04.2011 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , 2010 р.н. в розмірі 1\4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 лютого 2011 року до повноліття сина. 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.05.2023 року по справі № 554/2187/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Оскільки, у нього змінився (погіршився) матеріальний стан, просив зменшити розмір аліментів. ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 народилася друга дитина – ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася третя дитина – ОСОБА_9 . Таким чином, після ухвалення Гадяцьким районним судом Полтавської області від 12.04.2011 року рішення - у ОСОБА_2 народилось ще дві дитини, яких він також зобов`язаний утримувати, що свідчить про зміну матеріального та сімейного стану ОСОБА_2 та його неспроможність сплачувати аліменти у визначених судовими рішеннями розмірах. Після ухвалення Октябрським районним судом м. Полтави від 18.05.2023 року рішення по справі № 554/2187/23 у ОСОБА_2 народились третя дитина, яку він також зобов`язаний утримувати, що свідчить про зміну матеріального та сімейного стану ОСОБА_2 та його неспроможність сплачувати аліменти у визначених судовими рішеннями розмірах.
Також, на день подання позовної заяви відповідач ОСОБА_10 , яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і окрім соціальних виплат, доходу не має, тому матеріальним забезпечення сім`ї займається батько.
Також, позивачем зазначено, що на даний час у нього є обов`язок по утриманню непрацездатних батьків, які є третіми особами у справі, а також на даний час з нього утримуються аліменти в розмірі частини його доходів на сина ОСОБА_11 та на сина ОСОБА_12 на кожну дитину. А також, ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання доньки та дружини.
Ухвалою суду від 16.01.2026 року відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання.
21.01.2026 позивачем подано до суду клопотання про доручення доказів та про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.
22.01.2026 відповідач ОСОБА_10 надала заяву про порушення правил підсудності, оскільки вважала, що справа повинна розглядатися за її місцем реєстрації та передати справу до Шевченківського суду м. Полтави.
26.01.2026 відповідач ОСОБА_10 надала заяву про розгляд справи без її участі та при винесенні рішення просила врахувати, що позивачем не надано доказів про утримання ним батьків та про його погіршення майнового стану, а також звернула увагу, що позивачем не вірно зазначено дату, з якої необхідно рахувати зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_12 при умові задоволення позову.
03.02.2026 року від третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, також підтвердили, що син надає їм матеріальну допомогу для придбання ліків, оплати комунальних послуг, придбання продуктів харчування та іншу допомогу на регулярній основі.
04.02.2026 року від позивача надійшла заява про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.
05.02.2026 року від відповідача ОСОБА_10 надійшло заперечення на заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому вона просила відмовити у задоволенні даної заяви, оскільки спір виник з ініціативи позивача, а також зазначила, що її матеріальний стан є суттєво гіршим за стан позивача.
Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області 06.02.2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
16.02.2026 року від представника позивача ОСОБА_13 надійшла заява про її вступ у справу та про ознайомлення з матеріалами справи.
02.03.2026 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.
02.03.2026 року від відповідача ОСОБА_10 надійшли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, оскільки заява нею подана поза межами встановленого строку.
06.04.2026 року та 27.04.2026 року від ОСОБА_10 надійшли заяви про розгляд справи без її участі, а також просила відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з недоведеністю обставин.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона з позивачем дійсно має сина ОСОБА_11 , 2010 року народження. На даний час, окрім аліментів які стягуються за рішенням суду, він ніякої допомоги сину не надає.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник позивача ОСОБА_14 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в заяві.
Вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 13.08.2010 року.
Відповідно до заочного рішення Гадяцького районного суду Полтавського району Полтавської області від 12.04.2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.02.2011 року і до повноліття сина.
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2013 року, на підставі виконавчого листа №2-474 від 12.04.2011 відкрито виконавче провадження №41176798 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та постановою ВДВС від 20.09.2024 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 .
ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16.07.2020 року.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 18.05.2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментина утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 14.03.2013 року і до повноліття сина
Постановою від 30.12.2025 року відкрито виконавче провадження №79898468 на підставі виконавчого листа №554/2187/23 від 05.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_15 аліментів на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 14.03.2013 року і до повноліття сина, а також та постановою ВДВС від 05.01.2026 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 19.01.2024 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 19.01.2024 року.
ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 04.10.2023 року.
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 25.05.2021 року.
Батьки позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є пенсіонерами, що підтверджується копіям їх пенсійних посвідчень від 03.07.2019 року та 03.11.2021 року відповідно.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 04.02.2026 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.12.2025 року та до досягнення дитиною повноліття.
Згідно відповіді Шевченківського ВДВС у місті Полтаві від 05.01.2025 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_10 станом на 01.10.2025 становить 308004,01 грн., а на користь ОСОБА_1 – 162077,09 грн.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
З аналізу ст. 192 СК України і наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Утримання інших осіб впливає на матеріальне становище утримувача.
Вказані обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 на своєму утриманні має неповнолітніх дітей батьком яких він є – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , і зобов`язаний їх утримувати в розумінні ст. 180 СК України. 
Крім цього дружина ОСОБА_10 не працює, а знаходиться вдома по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох річного віку , що вказує про наявність суттєвих, істотних змін майнового та сімейного стану у позивача. 
Вказане свідчить про погіршення його матеріального стану. 
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору самостійно.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання дітей не порушить їх право на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування, не буде порушеним та відповідатиме принципу розумності та достатності стягнутих аліментів відповідно до фактичних потреб неповнолітніх синів та доньки. 
Суд зазначає, що у позивача по справі троє рідних неповнолітніх дітей , на утримання цих дітей винесені судовий наказ та судові рішення про стягнення з нього у примусовому порядку аліментів на користь матерів дітей, розмір відрахувань від всіх його доходів на даний час складає 50 % ( 1/4 і 1/4 часток) і позивач по справі сплачував ці аліменти, також, на його утриманні на зараз дружина яка знаходиться по догляду за дитиною,тому в ході цих життєвих змін у нього змінився розмір його витрат тим самим погіршився матеріальний стан і тільки після цього позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Отже, суд приходить до висновку , що зменшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частину всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання синів щомісяця, на думку суду, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав обох неповнолітніх дітей.
17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З урахуванням роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти у новому розмірі сплачуються щомісячно з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дітей.
Таким чином, з огляду на наведені вище обставини суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Щодо стягнення судових витрат, судом зазначається наступне.
10.11.2025 року ОСОБА_2 уклав договір із адвокатським об`єднанням Актум ЛВ про надання професійної правничої допомоги №10112025 (далі – Договір) на підставі якого адвокат Шатова Юлія Вікторівна надає професійну правничу допомогу Відповідачу у даній справі. Відповідно до п. 1.1. Договору клієнт доручає, а Об`єднання приймає на себе зобов`язання надати Клієнту професійну правничу допомогу відповідно до переліку Послуг, вказаних в відповідних Додатках до цього Договору (далі Послуги). У свою чергу, Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити таку допомогу на умовах, визначених цим Договором та додатками до нього. Відповідно до п. 4.1. Договору обсяг Послуг і умови надання Послуг вказуються в Додатках до цього Договору. Відповідно до п. 6.2. Договору розмір винагороди і порядок оплати Клієнтом визначається у відповідному Додатку до цього Договору. Відповідно до п. 1.2. Додатку №2 до Договору №10112025 (далі – Додаток) Об`єднання надає Клієнту наступні Послуги: - супровід в суді першої інстанції щодо зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Відповідно до п. 4.1. Додатку формою винагороди Об`єднання за надання Послуг є гонорар який становить 20000 (двадцять тисяч) грн. Відповідно до п. 4.2. Додатку розмір передоплати складає 20000 (двадцять тисяч) грн. 
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України ). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України . 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону ). 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. 
З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц). 
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19. 
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61 21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61 44217св18). 
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.02.2026 4 розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: «40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. 42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. 43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). 44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України , відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». 
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України , відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. 
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Таким чином, із аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку, що при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не заперечувала проти стягнення з неї судових витрат, то в цій частині позов підлягає до повного задоволення, а так як ОСОБА_10 проти стягнення з неї судових витрат на правничу допомогу заперечувала, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, то розмір витрат на правову допомогу необхідно зменшити до 1000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Оскільки, позивачем надано квитанцію про сплату судового збору, то дана сума підлягає пропорційному стягненню з відповідачів на його користь.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст.182, 192 Сімейного кодексу України, суд, -

вирішив:
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.
Зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.04.2011 року по справі №2-474/11, з 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Виконавчий лист №2-474, виданий 12.04.2011 року Гадяцький районний суд Полтавської області по справі №2-474/11, визнати таким, що втратив силу і повернути в справу. 
Зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_9 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 18.05.2023 року по справі №554/2187/23, з 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожитквого мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
Виконавчий лист № 554/2187/23, виданий 05.08.2023 року Шевченківським районним судом м. Полтави по справі №554/2187/23 визнати таким, що втратив силу і повернути в справу.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ) витрати на оплату судового збору у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн.. 48 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ) витрати на оплату судового збору у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) грн.. 48 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень 00 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.05.2026 року.

Суддя: С. А. Киричок