ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/5259/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.
секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ - Юрін А.В., на підставі довіреності
від відповідача Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса – Косцова І.П., на підставі ордеру
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ
на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 року, суддя першої інстанції Петренко Н.Д., повний текст складено та підписано 20.03.2026 
у справі №916/5259/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ
до відповідача: Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса
про стягнення 341 263 грн 83 коп.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса, в якому просило стягнути з Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ заборгованість у загальному розмірі 341 263 грн 83 коп., з яких 244 147 грн 43 коп. основного боргу, 79 600 грн 28 коп. пені, 8 126 грн 46 коп. 3% річних, 9 389 грн 66 коп. інфляційних втрат. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору постачання природного газу від 14.10.2024 №9109-ОСББ(24)-14, укладеного на період з 01.10.2024 року по 30.04.2025 року. 
Крім того, заявник визначив, що на виконання умов договору, протягом жовтня 2024 року - березня 2025 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 505 111 грн 59 коп. згідно актів приймання – передачі природного газу.
Також позивач зазначав, що оплату за переданий газ відповідач здійснив частково, внаслідок чого не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору.
Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором (з урахуванням проведених відповідачем часткових сплат на загальну суму 1 260 964 грн 16 коп. та на момент звернення до суду з позовом основна заборгованість складала 244 147 грн 43 коп., з урахуванням якого позивачем було здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Ухвалою від 30.12.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/5259/25; визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження
14.01.2026 судом отримано від Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса клопотання, в якому, зокрема, останній просив суд надати додатковий строк для подання відзиву на позовну заяву та вирішити питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 19.01.2026 судом визначено розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 11.02.2026; встановлено відповідачу додатковий строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали.
Ухвалою від 11.02.2026 судом призначено підготовче судове засідання на 25.02.2026. 
12.02.2026 від Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса судом отримано клопотання про долучення доказів на підтвердження погашення боргу у повному обсязі.
24.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ до суду було подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого позивач просив суд стягнути з Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ пеню у сумі 79 600 грн 28 коп.; 3% річних у сумі 8 801 грн 84 коп.; інфляційні втрати у сумі 9 588 грн 18 коп.
При цьому заявник зазначав, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем визначено заборгованість відповідача на рівні 244 147 грн 43 коп. станом на 03.12.2025 (включно). Водночас, у період з 17.12.2025 року по 28.01.2026 року (включно) відповідачем було здійснено платежі в рахунок оплати суми основного боргу за договором на загальну суму 244 147 грн 43 коп., відповідно до реєстру документів в період з 01.12.2025 року по 06.02.2026 року (включно). Таким чином, відповідачем було сплачено на користь позивача основний борг за спірними поставками за договором в загальному обсязі на суму 1 505 111 грн 59 коп. Тобто, станом на 04.02.2026 року (включно) заборгованість відповідача (основний борг за поставками газу) відсутня. Одночасно, позивач вважав за необхідне збільшити розмір позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат та надав до суду оновлений розрахунок, який включає нарахування пені за загальний період з 17.12.2024 року по 15.11.2025 року (включно) в сумі 79 600 грн 28 коп., 3% річних за загальний період з 17.12.2024 року по 27.01.2026 року (включно) в сумі 8 801 грн 84 коп., інфляційних витрат за загальний період з січня 2025 року по грудень 2025 року (включно) в сумі 9 588 грн 18 коп.
Одночасно з цим позивач просив повернути з Держбюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1 432 грн 77 коп.
В підготовчому засіданні 25.02.2026 прийнято до розгляду подане клопотання про зменшення позовних вимог; суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначив справу до розгляду по суті на 10.03.2026.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі №916/5259/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ 19 186 грн 02 коп., з яких: пеня – 796 грн; 3% річних – 8 801 грн 84 коп.; інфляційні втрати – 9 588 грн 18 коп., а також стягнуто судовий збір в розмірі 532 грн 48 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Також, повернуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ частину судового збору у розмірі 1 432 грн 17 коп.
Частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Обслуговуючий кооператив "МАНХЕТТЕН", м.Одеса має статус неприбуткової організації, а також що відповідач не мав реальної можливості своєчасно виконати грошове зобов`язання у спірний період, а затримка оплати була зумовлена винятковою обставиною - збройною агресією Російської Федерації проти України. Така обставина має об`єктивний характер, не могла бути передбачена або усунена відповідачем, діяла безперервно з моменту виникнення зобов`язання по оплаті природного газу і до його повного виконання. Окрім того, суд врахував, що зобов`язання з оплати природного газу (основний борг) виконано повністю при фінансовій можливості у добровільному порядку до початку розгляду справи судом по суті. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 99% від нарахованих сум відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ з рішенням суду першої інстанції частково не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі №916/5259/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 78 804 грн 28 коп. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині;
- скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі №916/5259/25 в частині здійснення розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а саме, стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 2 422 грн 40 коп.;
- скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі №916/5259/25 в частині повернення з Державного бюджету України судового збору в загальній сумі 1 432 грн 77 коп. та ухвалити нове рішення, яким повернути з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в загальній сумі 1 672 грн 77 коп.
Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права до спірних правовідносин та наголошує на тому, що відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов цього договору. Тобто, скаржник зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, відсутності коштів на рахунках, бюджетних призначень або у зв`язку з неприбутковістю, бюджетним фінансуванням тощо.
Крім того, скаржник апеляційної скарги зауважив, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
Також, апелянт посилається, зокрема, на те, що 06.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №222 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", відповідно до пунктів 1 та 4 якого це положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації. Тобто, за твердженням позивача, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.
З огляду на викладене, скаржник вважає, що при такому зменшенні пені на 99% судом першої інстанції знівельоване саме значення пені та недотримано баланс інтересів сторін.
Щодо розподілу судових витрат, апелянт зазначив, що суд розподілив їх пропорційно задоволеним вимогам, що в даному випадку не відповідає обставинам справи та сталій судовій практиці. При цьому зазначив, що дійсно, ним була зроблена арифметична помилка при зверненні до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору і просив повернути правильно визначену суму.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, м.Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 року у справі №916/5259/25, встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15-ти днів з дня отримання цієї ухвали засобами електронного зв`язку, призначено розгляд справи №916/5259/25 на 18.06.2026 об 11:30 год.
Відповідач своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні представник позивача підтримав свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати з мотивів, викладених письмово.
Представник відповідача в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 року у справі №916/5259/25 залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 року у справі №916/5259/25 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі №916/5259/25 оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ про стягнення пені в розмірі 78 804 грн 28 коп., при цьому, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 19 186 грн 02 коп., з яких: пеня – 796 грн; 3% річних – 8 801 грн 84 коп.; інфляційні втрати – 9 588 грн 18 коп. апелянтом не оскаржується, а суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, тому апеляційним господарським судом в апеляційному порядку переглядається оскаржуване рішення тільки в частині доводів та вимог апеляційної скарги щодо відмови у стягненні пені у розмірі 78 804 грн 28 коп.
Як встановлено колегією суддів, 09.09.2024 року Обслуговуючим кооперативом "МАНХЕТТЕН", м.Одеса було направлено лист (вих.№04/09/2024) Товариству з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ, в якому відповідач просить позивача про укладення договору про постачання природного газу у період з 01.10.2024 року по 30.04.2025 року (включно).
В додатках до вказаного листа, серед іншого, додано заяву на приєднання до умов договору постачання природного газу від 20.09.2024 року.
14.10.2024 року позивачем надано Згоду на приєднання до договору постачання природного газу та повідомлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, м.Київ та Обслуговуючим кооперативом "МАНХЕТТЕН", м.Одеса укладений договір постачання природного газу від 14.10.2024 року №9109-ОСББ(24)-14 шляхом приєднання споживача до умов договору, розміщеного за посиланням: https://naftogaztrading.com.ua/gaz-dlya-osbb/, з врахуванням умов та інформації, зазначених споживачем в заяві про приєднання до договору постачання природного газу від 20.09.2024 року (дата набрання (набуття) чинності договору 14.10.2024 року).
За умовами п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп. 1 п. 4 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 року №812 (об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або житлово будівельним (житловим, обслуговуючим) кооперативом або управителем багатоквартирних будинків), природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. 
Згідно з п. 1.4 договору, цей договір є договором приєднання у відповідності до ст. 634 Цивільного кодексу України і може бути укладений лише шляхом приєднання споживача до всіх його умов в цілому. Цей договір не є публічним договором в розумінні ст. 633 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з місяця, в якому договір набрав чинності відповідно до п. 13.1 договору, по 30 квітня 2025 року (включно), в кількості та відповідно до розрахункових періодів та розподілу, що зазначені споживачем у заяві, яка є невід`ємною частиною даного договору (за умови акцепту постачальником заяви в порядку, передбаченому п. 1.6 договору). Постачання природного газу відповідно до даного пункту договору та реєстрація споживача в реєстрі постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС здійснюється до 30.04.2025 року, відповідно до п. 3.3 цього договору.
У п. 2.2 договору зазначається, що споживач підтверджує, що замовлені ним обсяги природного газу, які зазначені в заяві, повністю покривають потреби споживача у відповідному розрахунковому періоді.
Пунктом 2.2.1 договору визначено, зокрема, що обсяг І (фіксований) природного газу використовується споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб.
Споживач самостійно зазначає в заяві замовлені обсяги природного газу. При цьому, значення обсягу І (фіксований) споживач визначає самостійно на підставі своїх прогнозних даних (п. 2.2.2 договору).
Пунктом 2.3 договору передбачено, що підписанням заяви споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС, за умови набрання чинності даним договором відповідно до п. 13.1 цього договору.
У відповідності до п. 3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача в момент передачі природного газу. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
У відповідності до п. 3.5 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Підпунктом 4.1.1 п. 4.1 договору сторони погодили, що ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1 цього договору як обсяг І (фіксований) за 1000 куб.м газу з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7 583 грн 89 коп.
За умовами п. 4.3. договору, загальна фактична вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.
Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; - остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ - до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього договору (п. 5.1 договору).
Відповідно до п. 5.3 договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Номер договору формується постачальником при укладанні даного договору та зазначається у згоді на приєднання до договору постачання природного газу. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.
Згідно із п. 5.4. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим договором.
Підпунктами 4 пунктів 6.2, 6.3 договору передбачено, що споживач зобов`язаний прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором та використовувати його відповідно до умов цього договору, а постачальник, у свою чергу, має право отримати оплату за переданий за цим договором природний газ в розмірі та в строки, визначені цим договором.
За умовами п. 7.2 договору, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. У разі наявності у виробника теплової енергії невідшкодованої заборгованості з різниці в тарифах, розрахованої та узгодженої відповідно до законодавства, на суму заборгованості за природний газ, що еквівалентна сумі заборгованості з різниці в тарифах на відповідну дату, неустойка (штрафи, пені), інфляційні нарахування, проценти річних позивачу не нараховуються.
Даний договір набирає чинності з дати, зазначеної в письмовій згоді на приєднання до договору постачання природного газу постачальника, надісланої споживачу відповідно до пункту 1.6 договору, та діє до 30.04.2025 року включно, а в частині розрахунків – до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 13.1 договору).
Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, протягом жовтня 2024 року - березня 2025 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1505111 грн 59 коп., на підтвердження чого сторонами були складені наступні акти приймання-передачі природного газу: від 31.10.2024 року (з урахуванням обсягу споживання І: 0,09600 тис. куб.м.) на суму 728 грн 05 коп. з ПДВ; від 30.11.2024 року (з урахуванням обсягу споживання І: 32,46100 тис. куб.м.) на суму 246 180 грн 56 коп.; від 31.12.2024 року (з урахуванням обсягу споживання І: 42,71900 тис. куб.м.) на суму 323 976 грн 07 коп. з ПДВ; від 31.01.2025 року (з урахуванням обсягу споживання І: 41,24900 тис. куб.м.) на суму 333 399 грн 02 коп. з ПДВ; від 28.02.2025 року (з урахуванням обсягу споживання І: 46,01200 тис. куб.м.) на суму 371 896 грн 43 коп. з ПДВ; від 31.03.2025 року (з урахуванням обсягу споживання І: 28,32400 тис. куб.м.) на суму 228 931 грн 46 коп. з ПДВ.
Судом встановлено, що відповідач поставлений позивачем природний газ оплатив частково, а саме, в сумі 1 260 964 грн 16 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копією інформації про надходження коштів на рахунки Товариства з обмеженою відповідальності "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ за період з 14.10.2024 року по 27.11.2025 року в загальній сумі 244 147 грн 43 коп.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині здійснення оплати в повному обсязі за поставлений природний газ за період з жовтня 2024 року до березня 2025 року, позивач здійснив нарахування пені в сумі 79 600 грн 28 коп., 3% річних в сумі 8 126 грн 46 коп., інфляційних втрат в сумі 9 389 грн 66 коп. та звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 341 263 грн 83 коп.
В подальшому, в ході судового розгляду справи, у період з 17.12.2025 року по 28.01.2026 року (включно) відповідачем було здійснено платежі в рахунок оплати суми основного боргу за договором постачання природного газу від 14.10.2024 року №9109-ОСББ(24)-14 на загальну суму 244 147 грн 43 коп., що підтверджується наданими до клопотання відповідача про долучення доказів платіжними інструкціями від 17.12.2025 року на суму 48 492 грн 18 коп., від 22.12.2025 року на суму 76 000 грн, від 30.12.2025 року на суму 25 000 грн, від 13.01.2026 року на суму 24 655 грн 25 коп., від 28.01.2026 року на суму 70 000 грн.
24.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ до суду було подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого позивач просив суд стягнути з Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ пеню у сумі 79 600 грн 28 коп.; 3% річних у сумі 8 801 грн 84 коп.; інфляційні втрати у сумі 9 588 грн 18 коп.
При цьому заявник зазначав, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем визначено заборгованість відповідача на рівні 244 147 грн 43 коп. станом на 03.12.2025 (включно). Водночас, як підтверджується позивачем, у період з 17.12.2025 року по 28.01.2026 року (включно) відповідачем було здійснено платежі в рахунок оплати суми основного боргу за договором на загальну суму 244 147 грн 43 коп., відповідно до реєстру документів в період з 01.12.2025 року по 06.02.2026 року (включно).
Таким чином, відповідачем було сплачено на користь позивача основний борг за спірними поставками за договором в загальному обсязі на суму 1 505 111 грн 59 коп.
Тобто, станом на 04.02.2026 року (включно) заборгованість відповідача (основний борг за поставками газу) відсутня.
Одночасно, позивач вважав за необхідне збільшити розмір позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат та надав до суду оновлений розрахунок, який включає нарахування пені за загальний період з 17.12.2024 року по 15.11.2025 року (включно) в сумі 79 600 грн 28 коп., 3% річних за загальний період з 17.12.2024 року по 27.01.2026 року (включно) в сумі 8 801 грн 84 коп., інфляційних витрат за загальний період з січня 2025 року по грудень 2025 року (включно) в сумі 9 588 грн 18 коп. та просив розподілити судові витрати.
Інших письмових доказів матеріали господарської справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача пені за договором постачання природного газу у розмірі 78 804 грн 28 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до Закону України №4196-IX від 09.01.2025 «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», Господарський кодекс України з 28.08.2025 року втратив чинність.
Однак, для господарських договорів, укладених до 28.08.2025 року, норми Господарського кодексу України продовжують застосовуватися до завершення строку дії таких договорів або до їх припинення, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Господарським кодексом визнавалося зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, (втратив чинність та підлягає застосуванню тут і далі у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Нормою ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Згідно з ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.
Частинами 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Приписами статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В свою чергу, частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як встановлено статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до п. 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1382/27827 "Про затвердження Правил постачання природного газу", постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.
Згідно з п. 1 розділу 2 Правил постачання природного газу, підставою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.
Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.
Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.
Отже, у розумінні Закону України "Про ринок природного газу" Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ є постачальником природного газу, а Обслуговуючий кооператив "МАНХЕТТЕН", м.Одеса - споживачем.
Відтак, укладений між сторонами договір від 14.10.2024 №9109-ОСББ(24)-14 за своєю правовою природою є договором постачання природного газу, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 Цивільного кодексу України, він є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Даним договором сторони врегулювали кількість та фізико-хімічні показники природного газу, що постачається (розділ 2), порядок та умови передачі природного газу (розділ 3), ціну природного газу (розділ 4), порядок та проведення розрахунків (розділ 5), права та обов`язки сторін (розділ 6) та інші умови.
Разом з тим, оцінюючи визначені вимоги позивача, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.
За змістом ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
У статті 2 Закону України "Про кооперацію" визначено, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
Пунктом 1.3 Статуту Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса передбачено, що кооператив є неприбутковою організацією.
Відповідно до п. 3.1 Статуту Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса, затвердженого загальними зборами членів Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса протоколом №3 від 22.11.2021 року, кооператив створюється для обслуговування своїх членів на засадах взаємодопомоги та економічного співробітництва. Метою діяльності кооперативу є задоволення житлових, економічних, соціальних та інших потреб його членів та асоційованих членів. Поставлена мета досягається на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків та витрат, розвитку самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.
Згідно з п. 3.2 Статуту основними завданнями кооперативу є підвищення життєвого рівня членів та асоційованих членів кооперативу, захист їх майнових інтересів і соціальних прав, створення системи економічної самодопомоги, створення і розвиток інфраструктури, необхідної для здійснення членами та асоційованими членами кооперативу підприємницької діяльності, залучення додаткових трудових ресурсів, підвищення трудової активності його членів.
Серед основних видів діяльності кооперативу є, зокрема, забезпечення експлуатації котельних, бойлерних установок, водо-насосних станцій, станцій перекачування стокових вод, теплових та водо-каналізаційних мереж, систем пожежогасіння тощо; належне утримання будинку та прибудинкової території; сприяння членам та асоційованим членам кооперативу в отриманні комунальних послуг належної якості ,які включають в себе і постачання та розподіл природного газу (теплової енергії), за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю кооперативу (п. 3.3 Статуту).
У відповідності до п. 11.1 Статуту дохід кооперативу формується з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних і прирівняних до них витрат та витрат на оплату праці найманих працівників.
Пунктом 11.2 Статуту визначено, що дохід розподіляється на сплату податків і зборів (обов`язкових платежів) до відповідних бюджетів; погашення кредитів; покриття збитків; проведення відрахувань до фондів кооперативу; кооперативні виплати; виплати на паї.
Розподіл отриманих доходів (прибутків) або їх частин серед засновників (учасників), членів кооперативу, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управлення та інших пов`язаних з ними осіб заборонений (п. 11.3 Статуту).
Відповідно до п. 11.4 Статуту доходи (прибутки) кооперативу використовуються винятково для фінансування видатків за утримання кооперативу, реалізації мети (цілей, завдань) і напрямів діяльності, визначених його установчими документами.
Також, рішенням ГУ ДПС в Одеській області від 28.10.2021року №2115514600110 Обслуговуючому кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса присвоєно статус неприбуткової організації.
За таких підстав колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Обслуговуючий кооператив "МАНХЕТТЕН", м.Одеса має статус неприбуткової організації, а також, що кооператив не мав реальної можливості своєчасно виконати грошове зобов`язання у спірний період, а затримка оплати була зумовлена винятковою обставиною - збройною агресією Російської Федерації проти України. Така обставина має об`єктивний характер, не могла бути передбачена або усунена відповідачем, діяла безперервно з моменту виникнення зобов`язання по оплаті природного газу і до його повного виконання. Окрім того, суд першої інстанції врахував, що зобов`язання з оплати природного газу (основний борг) виконано повністю при фінансовій можливості у добровільному порядку до початку розгляду справи судом по суті.
Водночас, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України і станом на дату ухвалення даного рішення встановлений до 04.05.2026 року.
В заявлений позивачем період нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат діяла Постанова Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" від 05.03.2022 року №206 в трьох редакціях: від 27.04.2023 року, від 30.12.2023 року та від 06.06.2025 року). Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" (чинною на дату виникнення правовідносин) визначено, що в умовах воєнного стану, введеного указом Президента України від 24.02.2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 (як в редакції від 30.12.2023 року, так і в редакції від 06.06.2025 року) визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій (в редакції від 30.12.2023 року - Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій) (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15.05.2015 року №285).
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останнім проведено нарахування, зокрема, пені на заборгованість відповідача, що виникла протягом жовтня 2024 року - березня 2025.
Судова колегія зазначає, що встановлена Кабінетом Міністрів України заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, поширюється на житлово-будівельний кооператив як юридичну особу, що створена та діє виключно в інтересах фізичних осіб - власників квартир та приміщень у житловому будинку.
Положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 прямо не забороняють нарахування кооперативу, який є юридичною особою, неустойки, 3% річних та інфляційних втрат. Проте, колегія суддів звертає увагу, що кооператив є неприбутковою організацією, створеною для обслуговування своїх членів для забезпечення таких членів житлових, економічних і соціальними потреб. З урахуванням викладеного, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про застосування постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року №206 до спірних правовідносин (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2025 року у справі №914/2380/24).
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлена Кабінетом Міністрів України (як в редакції від 27.04.2023 року, так і в редакціях від 30.12.2023 року, від 06.06.2025 року) заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, поширюється на об`єднання співвласників багатоквартирного будинку як юридичну особу, що створена та діє виключно в інтересах фізичних осіб - власників квартир та приміщень у житловому будинку.
Як вже зазналося судом, статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Згідно ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
За умовами п. 7.2 договору, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Норми матеріального права, а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
При цьому неустойка, виходячи з приписів ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак це повинно здійснюватися з дотриманням не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.
Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
Правовий аналіз названих статей Цивільного кодексу України свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Судова практика щодо застосування норм Цивільного кодексу України в частині зменшення неустойки наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Окрім того, колегія суддів враховує правовий висновок, який викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22, згідно з яким розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського кодексу України (який діяв та був чинним на час виникнення між сторонами спірних правовідносин) та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду. 
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ст. 233 Господарського кодексу України і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку ст.ст. 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Тобто, при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
Колегія суддів враховує, що порушення виконання відповідачем зобов`язань за договором мало місце під час дії в України воєнного стану внаслідок збройної агресії Російської Федерації, відповідачем погашено основну заборгованість в повному обсязі.
В свою чергу, ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі апелянт не навів будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.
Тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені на 99% від нарахованих сум відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України.
При цьому апеляційний господарський суд також бере до уваги, що пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру кредитор не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі, з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
З огляду на викладені вище обставини у сукупності, враховуючи повне погашення основної заборгованості, відсутність доказів понесення позивачем збитків, задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з урахуванням майнових інтересів обох сторін необхідно зменшити заявлену позивачем до стягнення пеню на 99% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу.
Доводи апелянта про те, що при зменшенні суми пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції не врахував інтереси позивача та фактично нівелював мету існування неустойки як засобу відповідальності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки стягнення заявленої суми пені відповідає інтересам позивача як стягувача та фактично підтверджує притягнення винної особи до відповідальності у вигляді пені за порушення строків виконання зобов`язання.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ до відповідача Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м. Одеса про стягнення пені слід задовольнити частково, а саме, стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 796 грн.
Тому, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ не встановлено, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі №916/5259/25 про часткове задоволення позовних вимог є обґрунтованим та правомірним.
Доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Але, одночасно з цим судова колегія при апеляційному перегляді частини оскаржуваного рішення встановила неправильний розподіл судом першої інстанції понесених позивачем судових витрат по даній справі, що саме по собі не може бути окремими вимогами апеляційної скарги та підставами для скасування вірного висновку суду першої інстанції, оскільки таке перевіряється судом незалежно від доводів та вимог апелянта.
Так, позивачем при зверненні до місцевого господарського суду із позовом було сплачено судовий збір в розмірі 4 095 грн 17 коп. відповідно до платіжної інструкції від 26.12.2025 року №0000029947.
В подальшому, 24.02.2026 позивач в клопотанні про зменшення розміру позовних вимог просив суд, зокрема, про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ суми сплаченого судового збору за подання позову у даній справі в розмірі 2 662 грн 40 коп., а також повернути з Державного бюджету України переплачений судовий збір в загальній сумі 1 432 грн 77 коп., відповідно до платіжної інструкції від 26.12.2025 року №0000029947.
В той же час, рішенням Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі №916/5259/25 стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 532 грн 48 коп., а також, повернуто з Державного бюджету України на користь позивача частину судового збору у розмірі 1 432 грн 17 коп.
Місцевий господарський суд виходив з пропорційного розподілу судових витрат відповідно до часткового задоволення позовних вимог, а тому, на його думку, судовий збір підлягав стягненню з відповідача саме 20% від заявленої суми у розмірі 532 грн 48 коп. (за розрахунком суду першої інстанції - 20% від 2 662 грн 40 коп.) з врахуванням норм ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".
З матеріалів цієї справи вбачається, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ була сформована в системі "Електронний суд" 29.12.2025 року.
За умовами ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2025 рік визначений у розмірі 3028 грн.
Таким чином, з урахуванням заявленого позивачем клопотання про зменшення розміру позовних вимог, колегія суддів зазначає, що судовий збір при поданні позовної заяви підлягав сплаті у розмірі 2422 грн 40 коп. (3028 грн х 0,8).
Судова колегія виснує, що судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05.04.2023 у справі №910/18718/21, від 03.04.2018 у справі №902/339/16, від 10.03.2021 у справі №904/5702/19, від 14.06.2022 у справі №905/2135/19.
Отже, щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції, суд зазначає, що сума сплаченого судового збору за подання позову підлягає стягненню з Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН", м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ у розмірі 2422 грн 40 коп.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених ч. 1 цієї статті, - повністю.
Отже, оскільки позивачем при зверненні до суду із позовом було надмірно сплачено судовий збір в розмірі 4 095 грн 17 коп., відповідно до платіжної інструкції від 26.12.2025 року №0000029947, підлягає поверненню з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ судовий збір у розмірі 1672 грн 77 коп. При цьому судова колегія враховує, що фактично в даному випадку і апелянтом, і судом першої інстанції були допущені в сумах арифметичні помилки, які повинні були б бути виправлені в установленому порядку, але, враховуючи принцип розумності та справедливості, задля дотримання ефективності судового розгляду та необхідності видачі судом виконавчих документів належного змісту, слід викласти зміст резолютивної частини рішення з урахуванням вірного зазначення сум судового збору..
Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
По справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. 
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим оскаржуване рішення в частині, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до часткової незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування.
Оскільки висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є вірним, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м.Київ не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі №916/5259/25 залишенню без змін з викладенням розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, в редакції цієї постанови.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 року у справі №916/5259/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 у справі №916/5259/25 залишити без змін.
Здійснити розподіл судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції, виклавши пункти 2, 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2026 року у справі №916/5259/25 наступним чином:
« 2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "МАНХЕТТЕН" (65080, місто Одеса, вулиця Академіка Філатова, будинок 2, корпус 1, ЄДРПОУ 44200050) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденко, будинок 1, ЄДРПОУ 42399676) грошові кошти в розмірі 19 186 грн 02 коп., з яких: пеня 796 грн; 3% річних 8 801 грн 84 коп.; інфляційні втрати 9 588 грн 18 коп., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422 грн 40 коп.
4. Повернути з Державного бюджету України (ГУК в Од.обл./Приморський р-н/ 22030101, код ЄДРПОУ 37607526, банк - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030101, рахунок UA938999980313141206083015758) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденко, будинок 1, ЄДРПОУ 42399676) частину судового збору у розмірі 1 672 грн 77 коп., сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 26.12.2025 №0000029947 про сплату 4 095 грн 17 коп., оригінал якої знаходиться у матеріалах справи.»
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош