ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4448/24  Номер провадження 22-ц/814/627/26	Головуючий у 1-й інстанції ХІНЕВИЧ В. І.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.
Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.
при секретарі: Філоненко О.В.
переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Варавіна Сергія Дмитровича на заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2024 року ухвалене суддею Хіневич В.І., повний текст рішення складено дата не вказана
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання сина,-
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
22 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 у якому просив просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь додаткові витрати на неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 20 жовтня 2023 року по 30 червня 2024 року в сумі 29577,68 грн.
Позов мотивував тим, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований 07.09.2013 у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавської області. 
У даному шлюбі у них з відповідачем народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.04.2024 року шлюб між ними розірваний. З жовтня 2023 року син ОСОБА_4 проживає з позивачем та перебуває повністю на його утриманні. 
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.06.2024 місцем проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з ним - ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.04.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Дитина час від часу хворіє, потребує поради лор-лікаря, потребує виправлення прикусу та положення зубів у зв`язку з чим проходить лікування у лікаря-ортодонта та міотерапевта. Заради оздоровлення відвідує заняття з плавання у басейні.
За час проживання у батька загальна сума понесених ним додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_4 за період з 20 жовтня 2023 року по 31 червня 2024 року складає 59155 грн. 35 коп., що підтверджується квитанціями з медичного центру та висновками лор-лікаря.
Зазначав, що відповідач повинна нести обов`язок утримання дитини та просив стягнути з неї додаткові витрати понесені на утримання сина. Відповідач інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має та може брати участь у додаткових витратах на дитину.
Короткий зміст судового рішення 
Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 20 жовтня 2023 року по 30 червня 2024року у розмірі 29 577 грн,68 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Варавін С.Д.посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції - скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.
Зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». 
Вказує, що витрати у розмірі 29 577,68 грн. не є додатковими витратами позивача у розумінні вимог СК України, оскільки шлюб між подружжям в той період розірваний не був і місце проживання дитини з батьком визначене не було. 
Вважає, що позивачем заявлені безпідставні позовні вимоги.
Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 07.09.2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавської області, актовий запис №765. 
Під час шлюбу у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.04.2024 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами – розірвано.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.06.2024 року місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.04.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач обґрунтовує понесення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 необхідністю проведення лікування по викривленню зубів, консультаціями у лор-лікаря та придбання ліків у аптеці.
Згідно консультативного висновку лікаря з клініки ЛОР-хвороб «УМСА» м.Полтава було встановлено діагноз: гострий назофарингіт, аденоїди вегетацій 1 та 2 ст. та призначено лікування.
З квитанцій про оплату медичних послуг та акту виконаних робіт лікаря ортодонта вбачається, що пацієнт ОСОБА_3 проходить ортодонтичне лікування в медичному центрі Boichuk Clinik з жовтня 2023 року та всі візити лікування сплачує його батько ОСОБА_2 та приводить дитину на контрольні огляди до лікаря.
Враховуючи, що витрати позивача на лікування дитини є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами і стаття 185 СК України встановлює обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача частину понесених додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною хворобою дитини.
Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У постанові від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.
Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №749/106/17 (провадження №6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №643/11742/16-ц (провадження №61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №201/15248/16-ц, від 25.03.2020 у справі №165/2594/17 (провадження №61-44526св18).
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.05.2018 у справі №61-15690св18.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Тобто, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 одноразово додаткових витрат на дитину у розмірі 29577,68 грн., які витратив позивач на лікування дитини.
Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
У постанові від 04.12.2019 у справі №320/383/19 (провадження №61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
У постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №183/1679/17 (провадження №61-21662св18), від 12.12.2019 у справі №756/4947/17-ц (провадження №61-47858св18), від 01.04.2020 у справі №521/16268/18 (провадження №61-20458св19), від 08.12.2021 у справі №607/12170/20 (провадження №61-17663св21) викладено правові висновки про те, що особливі обставини, яких стосується стаття 185 СК України, можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 роз`яснено, що відповідно до ст.185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Згідно з п. а ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН, ратифікованої 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991 держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_3 , зареєстроване та видане Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 04.11.2015 року (а.с. 8).
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.04.2024 року шлюб між сторонами розірваний. З жовтня 2023 року син ОСОБА_4 проживає з позивачем та перебуває повністю на його утриманні. 
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.06.2024 місцем проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з ним - ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.04.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно консультативного висновку лікаря з клініки ЛОР-хвороб «УМСА» м.Полтава було встановлено діагноз: гострий назофарингіт, аденоїди вегетацій 1 та 2 ст. та призначено лікування.
З квитанцій про оплату медичних послуг та акту виконаних робіт лікаря ортодонта вбачається, що пацієнт ОСОБА_3 проходить ортодонтичне лікування в медичному центрі Boichuk Clinik з жовтня 2023 року.
Загальний розмір витрат, які понесені позивачем, складають 59 155,35 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що витрати позивача на лікування дитини є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами і стаття 185СК України встановлює обов`язок того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, тому є необхідність стягнення з відповідача на користь позивача частину понесених додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною хворобою дитини.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено понесення додаткових витрат на дитину не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.
Не заслуговують на увагу й доводи щодо того, що на час понесення додаткових витрат шлюб між сторонами не був розірваний та не визначено місце проживання дитини, оскільки дитина проживала з батьком, а тому не впливають на висновки суду.
Щодо повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи.
Порядок здійснення судом судових викликів і повідомлень врегульовано Главою 7 «Судові виклики і повідомлення» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.
Частинами третьою, четвертою статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик; судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно (частина п`ята вказаної статті).
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою,зазначеною стороною чи іншим учасником справи (частина шоста вказаної статті).
Згідно пункту 2 частини сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно відомостей з довідки №757170 від 28.08.2024 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.61).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повідомлялася судом першої інстанції про засідання призначене на 13:00 год 30.10.2024р. шляхом надіслання рекомендованого листа з повідомленням за адресою АДРЕСА_4 , яке повернулося до суду без вручення адресату з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а.с.72).
30.10.2024 року судом першої інстанції ухвалено заочне рішення у справі.
Повернення судових повісток з причини «за закінченням терміну зберігання» не вважається належним повідомленням.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду констатує, що відповідач ОСОБА_1 не була належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи місцевим судом, що в силу п. 3 ч. 3ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права, а саме справу розглянуто судом за відсутності відповідача не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2024 року з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.
Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374,п.3 ч.3 ст. 376, 382,суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Варавіна Сергія Дмитровича задовольнити частково.
Заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 20 жовтня 2023 року по 30 червня 2024 року у розмірі 29 577 грн.68 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 травня 2026 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді: С.Б. Бутенко

В.П. Пікуль