ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/12122/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАІНДАСТРІ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, 

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАІНДАСТРІ» до Львівської митниці, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA209000/2025/100169/2 від 17.04.2025.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі Контракту № 0803/23 від 08.03.2023, Інвойсу №XBY-2025-01-17-2 від 17.01.2025, Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮАІНДАСТРІ» було ввезено на митну територію України вироби з чорних металів у вигляді металевих зварних решіток. На переконання позивача, документи, надані до митного оформлення, містили всі необхідні відомості для перевірки заявленої позивачем митної вартості за основним методом. Натомість, митним органом прийнято спірне рішення про коригування заявленої митної вартості товару та виписано картку відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів. На переконання позивача, коригування митної вартості за допомогою другорядного методу носить протиправний характер, що призвело до необхідності сплати митних платежів у більшому розмірі. 
Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.
Ухвалою суду від 23 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що Львівською митницею було встановлено, що відомості щодо числових значень складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що безпосередньо відображено в оскаржуваному рішенні.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
08.03.2023 між ТОВ «ЮАІНДАСТРІ», як Покупцем, та ANPING XINBOYUAN WIRE MESH PRODUCTS CO., LIMITED COMPANY, як Продавцем, укладено Контракт №0803/23 (далі - Контракт), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує Товари, зазначені в рахунках-проформах на умовах FOB Tianjin, China (Інкотермс 2020).
11.12.2024 між Сторонами Контракту укладено Додаткову угоду №1.
Згідно з п.3.1 Контракту оплата товару Покупцем здійснюється згідно інвойсу на кожну партію товару в такій послідовності: авансовий платіж - 30% від загальної суми інвойсу і сплачується покупцем протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту прийняття замовлення Постачальником; 70% від загальної суми інвойсу сплачується Покупцем після готовності товару до відвантаження. Якщо в обумовлені в специфікаціях терміни Продавець не може поставити товар, Покупець має право скасувати замовлення, повідомивши про це Продавця, а Продавець зобов`язаний повернути Покупцю авансовий платіж в повному обсязі протягом 7 (семи) календарних днів з дати анулювання замовлення. Умови оплати можуть змінюватись сторонами та бути зазначені в специфікації на кожну партію товару.
16.12.2024 між сторонами складено проформу-інвойс №XBY-2024-12-16-2 на загальну суму 16775,00 євро.
17.01.2025 між сторонами складено комерційний інвойс №ХBY-2025-01-17-2 (вказано: для рахунку-проформи №XBY-2024-12-16-2) на загальну суму 16775,00 євро. Умовами оплати зазначено: банківський переказ, 30% передплата/70% залишок перед відвантаженням.
На підставі Контракту №0803/23 від 08.03.2023 та комерційного інвойсу №ХBY-2025-01-17-2 від 17.01.2025 року, ТОВ «ЮАІНДАСТРІ» ввезло на митну територію України товар, а саме: «Вироби з чорних металів у вигляді металевих зварних решіток. Призначені як основа для настилу проїжджої частини конструкції мобільних і стаціонарних рамп: Гарячеоцинкована сталева решітка, рифлена. Тип торця: закритий. Розмір листа: 2000х1000 мм. Розмір несучої полоси: 40х3 мм. Довжина несучої полоси: 2000 мм. Діаметр прутка, що з`єднує несучі полоси 5 мм. Розмір комірки:34х38 мм. Крок опорної планки: 34 мм. Крок поперечини: 38 мм. Тип поперечини: 5х5 мм. Кручена планка, довжиною 1000 мм. Покриття не менше 60 мікрон - 250шт. Гарячеоцинкована сталева решітка, рифлена. Тип торця: закритий. Розмір листа: 2000х750 мм. Розмір несучої полоси: 40х3 мм. Довжина несучої полоси: 2000 мм. Діаметр прутка, що з`єднує несучі полоси 5 мм. Розмір комірки: 34х38 мм. Крок опорної планки: 34 мм. Крок поперечини: 38 мм. Тип поперечини: 5х5 мм. Кручена планка, довжиною 750мм. Покриття не менше 60 мікрон. - 50шт. Торговельна марка: немає даних. Країна виробництва: CN. Виробник: ANPING XINBOYUAN WIRE MESH PRODUCTS CO., LTD.».
16.04.2025 з метою митного оформлення вказаного товару декларант подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209230035727U3.
На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом були подані наступні документи: Договір купівлі-продажу від 08.03.2023 №0803-23, додаткова угода від 11.12.2024 №1 до Договору купівлі-продажу від 08.03.2023 №0803-23, комерційний інвойс від 17.01.2025 №XBY-2025-01-17-2, пакувальний лист від 17.01.2025 PL-2025-01-17-2, специфікація від 16.12.2024 №7, платіжне доручення від 19.12.2024, платіжне доручення від 15.01.2025, коносамент від 30.01.2025 №SZ250103523B, автотранспортна накладна від 14.04.2025 № TIIU2252876, декларація про походження товару від 17.01.2025 № XBY-2025-01-17-2, рахунки-фактури про надання транспортно експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 03.04.2025 № 75-2501-0009 та від 14.04.2025 № 75-2501-0009-1, платіжна інструкція від 04.04.2025 № 2268, довідка про транспортні витрати від 15.04.2025 №15/05-2025, договора на перевезення від 13.01.2025 № ZU-UA-13/01/2025, від 10.04.2025 №1501, від 06.07.2022 №50, технічний опис товарів від 14.04.2025.
За наслідками опрацювання поданих документів митний орган надіслав повідомлення декларанту з вимогою надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.
17.04.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100169/2, в графі 33 якого було вказано наступні зауваження:
«- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; 
- надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена;
- відповідно до вимог п. 1.1 зовнішньоекономічного контракту від 03.03.2023 № 0803/23 визначено, що Продавець продає, а покупець купує товари, зазначені в рахунках проформах (додається до договору), на умовах FOB Tianjin. Проте такий документ не надано до митного оформлення. 
Умови оплати, що передбачені у Розділі 3 контракту, а саме 30% від загальної вартості рахунку проформи в якості авансового платежу буде реалізовано протягом 4 (чотирьох) робочих днів. Балансовий платіж 70% від рахунку проформи сплачується покупцем перед завантаженням замовлення. Декларантом надано два платіжні доручення від 19.12.24 на суму 5032,50 євро та платіжне доручення від 15.01.25 на суму 11,742,50 євро. Слід відмітити, що такі платіжні документи вже було подано згідно МД 25UA209230035757U7 від 17.04.2025. Загальна вартість по оплаті склала 16775 євро, у гр.70 Призначення платежу, наявне посилання на фактуру Inv. XBY-2024-12-16-1 dd. 16.12.2024, який до митного оформлення не надано. Через відсутність документу, який став підставою для проведення розрахунку неможливо перевірити чи стосувалася така оплата даної поставки. 
Незважаючи на зміни до контракту щодо умов оплати передбачені додатковою угодою №1 від 11.12.2024, суб`єктами не дотримано таких вимог, так як оплата проведена згідно рахунку проформи, а не інвойсу;
- відповідно Загальної примітки “Використання загальновизнаних принципів бухгалтерського обліку” Тлумачних приміток до Угоди про застосування статті VII ГАТТ, для цілей Угоди митна адміністрація кожного члена використовує інформацію, підготовлену в спосіб, сумісний із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку в країні, які є доречними для відповідної статті. Документ “довідка про транспортні витрати” від 15.04.2025 15/05-2025 не є бухгалтерським документом та не може вважатися належним документом, що підтверджує митну вартість.
До митного оформлення для підтвердження транспортних витрат надано рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг від 03.04.2025 № 75-2501-0009, у якому відсутні відомості про експедиційне обслуговування до ввезення на митну територію України, які можливо не додано до митної вартості, такі як вантажно-розвантажувальні роботи поза межами України, перетарка в порту, та інші. 
Неможливо перевірити усі складові розміру транспортних витрат, оскільки відсутнє документальне підтвердження таких числових значень. 
Згідно п.2.2 Договору про надання транспортно-експедиторських послуг ZU-UA-13/01/2025 від 13.01.2025 заяви узгоджені сторонами, регулюють відносини між сторонами щодо кожного окремого доручення клієнта. У заявках можуть відображатися також інші істотні умови договору транспортного експедирування, що не були обумовлені сторонами в момент підписання цього Договору. Заявки є невід`ємною частиною цього Договору. Проте такий документ до митного оформлення не надано.».
З приводу проведеної процедури консультацій та застосованого методу відповідач у оскаржуваному рішенні зазначив наступне: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. 
Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД № UA100250/2024/604496 від 16.10.2024, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (настил який призначено для використання у конструкції мобільних та стаціонарних рамп у виді сталевих зварних решіток певних форм та розмірів. Виробник: ANPING XINBOYUAN WIRE MESH PRO DUCTS CO.,LTD. Країна виробництва: CN) становить 1,89 EUR/кг.
Коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось».
В подальшому Львівською митницею було відмовлено у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/001155 від 17.04.2025.
Позивач з рішенням про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100169/2 від 17.04.2025 не погоджується, вважає його протиправним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, тому звернувся до суду з цим позовом про його скасування.
Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі – МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Ч. 2 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Перелік документів, що підтверджують митну вартість, передбачено ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
П.п. 1,2 ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відтак з аналізу вищезазначених норм випливає, що митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадках, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 53 МК України, а саме якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари чи у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість. Разом з тим витребування митним органом додаткових документів має бути обґрунтоване конкретними обставинами та відомостями, які викликали сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом.
При цьому витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 05.02.2019 по справі № 820/1866/15, від 16.07.2020 по справі № 815/324/18.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту передбачені ст. 57 МК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Ч. 2 ст. 57 МК України передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Відповідно до ч. 3 ст. 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, декларантом в інтересах позивача з метою декларування та митного оформлення товару подано митну декларацію №25UA209230035727U3 від 16.04.2025.
До декларації декларантом долучено документи на підтвердження заявленої митної вартості, а саме: Договір купівлі-продажу, додаткова угода до Договору купівлі-продажу, комерційний інвойс, пакувальний лист, специфікація, платіжні доручення, коносамент, автотранспортна накладна, декларація про походження товару, рахунки-фактури про надання транспортно експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги, платіжна інструкція, довідка про транспортні витрати, договора на перевезення, технічний опис товарів.
Митним органом сформовано вимогу про подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МК України наступного змісту: «Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України митним органом надана вимога декларанту стосовно надання наступних додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару».
За результати розгляду поданих документів відповідач прийняв спірне рішення про коригування митної вартості товарів.
Надаючи оцінку обставинам, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, суд зазначає наступне.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач вказав, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, та навів відповідні аргументи, що спонукали його дійти такого висновку, зокрема:
- подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена;
- відповідно до вимог п. 1.1 зовнішньоекономічного контракту від 03.03.2023 № 0803/23 визначено, що Продавець продає, а покупець купує товари, зазначені в рахунках проформах (додається до договору), на умовах FOB Tianjin. Проте такий документ не надано до митного оформлення;
- умови оплати, що передбачені у розділі 3 контракту, а саме 30% від загальної вартості рахунку проформи в якості авансового платежу буде реалізовано протягом 4 (чотирьох) робочих днів. Балансовий платіж 70% від рахунку проформи сплачується покупцем перед завантаження замовлення. Декларантом надано два платіжні доручення від 19.12.24 на суму 5032,50 євро та платіжне доручення від 15.01.25 на суму 11,742,50 євро. Слід відмітити, що такі платіжні документи вже було подано згідно МД 25UA209230035757U7 від 17.04.2025. Загальна вартість по оплаті склала 16775 євро, у гр.70 Призначення платежу, наявне посилання на фактуру Inv. XBY-2024-12-16-1 dd. 16.12.2024, який до митного оформлення не надано. Через відсутність документу який став підставою для проведення розрахунку неможливо перевірити чи стосувалася така оплата даної поставки. Незважаючи на зміни до контракту щодо умов оплати передбачені додатковою угодою №1 від 11.12.2024, суб`єктами не дотримано таких вимог, так як оплата проведена згідно рахунку проформи, а не інвойсу;
- відповідно Загальної примітки “Використання загальновизнаних принципів бухгалтерського обліку” Тлумачних приміток до Угоди про застосування статті VII ГАТТ, для цілей Угоди митна адміністрація кожного члена використовує інформацію, підготовлену в спосіб, сумісний із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку в країні, які є доречними для відповідної статті. Документ “довідка про транспортні витрати” від 15.04.2025 15/05-2025 не є бухгалтерським документом та не може вважатися належним документом, що підтверджує митну вартість.
До митного оформлення для підтвердження транспортних витрат надано рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг від 03.04.2025 № 75-2501-0009, у якому відсутні відомості про експедиційне обслуговування до ввезення на митну територію України, які можливо не додано до митної вартості, такі як вантажно-розвантажувальні роботи поза межами України, перетарка в порту, та інші. Не можливо перевірити усі складові розміру транспортних витрат, оскільки відсутнє документальне підтвердження таких числових значень;
- згідно п.2.2 Договору про надання транспортно-експедиторських послуг ZU-UA-13/01/2025 від 13.01.2025 заяви узгоджені сторонами, регулюють відносини між сторонами щодо кожного окремого доручення клієнта. У заявках можуть відображатися також інші істотні умови договору транспортного експедирування, що не були обумовлені сторонами в момент підписання цього Договору. Заявки є невід`ємною частиною цього Договору. Проте такий документ до митного оформлення не надано.
Надаючи правову оцінку аргументам митного органу у цій частині, суд виходить з такого.
Щодо аргументів відповідача про те, що відсутність у розпорядженні митного органу рахунку-проформи не дає можливості проконтролювати правильність визначення митної вартості, то такі, на думку суду, є необґрунтованими, адже наявність лише формальних зауважень до документів, без доведення того, як ці зауваження впливають на числові показники митної вартості, не може бути підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості за першим методом.
До того ж, у надісланому декларанту повідомленні про витребування додаткових документів відповідач не зазначив про необхідність подання саме рахунку-проформи, а зазначив усі документи, перелік яких передбачений ст.53 МК України.
Більше того, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України, проформа-інвойс (рахунок-проформа) може бути тим документом, який підтверджує митну вартість товарів, лише в тому випадку, якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу. В цьому випадку очевидним є той факт, що позивач придбавав товари у Продавця. Отже, виходячи із системного тлумачення положень ст. 53 МК України, в цьому випадку лише комерційний інвойс був справді тим документом, який позивач зобов`язаний був надати до митного оформлення. Позивач цей обов`язок виконав, позаяк до митного оформлення було надано рахунок-фактуру від 17.01.2025 №XBY-2025-01-17-2, який і був підставою для поставки товару.
Крім того, у наданому до митного оформлення інвойсі від 17.01.2025 №XBY-2025-01-17-2 міститься посилання і на контракт від 08.03.2023 № 0803/23, і на рахунок-проформу від 16.12.2024 №XBY-2024-12-16-2, що давало можливість митному органу чітко ідентифікувати надані до митного оформлення документи та пов`язати їх з конкретною поставкою товару.
У той же час, суд зазначає, що можливість надання декларантом додаткових документів на підтвердження правомірності визначення митної вартості товарів за першим методом прямо залежить від чіткого визначення Митницею конкретних обставин, які викликали у неї сумніви у достовірності задекларованої митної вартості, а тому недотримання цих умов свідчить про порушення ним критеріїв правомірності рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, які закріплені у ч.2 ст.2 КАС України.
Аналогічне правозастосування викладено у постанові Верховного Суду від 08.08.2025 року у справі №460/164/24.
Щодо зауваження митного органу до наданих до митного оформлення платіжних доручень від 19.12.24. та від 15.01.25, а саме те, що такі вже було подано згідно МД 25UA209230035757U7 від 17.04.2025, у гр.70 призначення платежу наявне посилання на фактуру Inv. XBY-2024-12-16-1 dd. 16.12.2024, яку до митного оформлення не надано та оплата проведена згідно інвойсу, а не рахунку-проформи, то в постанові від 17 квітня 2018 року по справі №815/329/17 Верховний Суд зазначив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені). До того ж обставини здійснення платежу можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року по справі № 420/18880/21.
При цьому, в постанові від 11 червня 2019 року по справі № 813/1755/17 Верховний Суд зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Стосовно доводів відповідача про те, що довідка про транспортні витрати не є бухгалтерським документом та не може вважатися належним документом, що підтверджує митну вартість, суд зазначає, що Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.02.2021 у справі №810/4441/16, від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 та від 13.01.2022 у справі №520/11061/2020.
Щодо зауваження митного органу, що в наданому до митного оформлення рахунку про надання транспортно-експедиційних послуг від 03.04.2025 № 75-2501-0009 відсутні відомості про експедиційне обслуговування до ввезення на митну територію України, то таке є безпідставним та необгрунтованим, зважаючи на наступне.
Декларантом до митного оформлення було надано два рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг:
1. від 03.04.2025 № 75-2501-0009, в якому зазначені надані Експедитором послуги, а саме: морське перевезення за межами території України, транспортно-експедиційні послуги за межами території України, винагорода експедитора по митній території України
2. від 14.04.2025 № 75-2501-0009-1, в якому зазначені надані Експедитором послуги, а саме: міжнародні автоперевезення за маршрутом м. Гданськ, Польща – Біла Церква, Україна та транспортно-експедиційні послуги по території України.
Також до митного оформлення була надана довідка про транспортні витрати від 15.04.2025 №15/05-2025, у якій чітко зазначено, що транспортні витрати з перевезення вантажу по коносаменту SZ250103523B, а саме по конетейнеру MRKU7451680, за маршрутом Xingang (Tianjin), China – Gdansk – Rava- Ruska, Ukraine, склали: 
1) морське перевезення за межами території України, Без ПДВ, рахунок № 75-2501-0009- 82780,00 грн.
2) транспортно-експедиційні послуги за межами території України, без ПДВ, рахунок № 75-2501-0009- 45943,10 грн.
3) міжнародні автоперевезення, Без ПДВ, рахунок № 75-2503-0009/1 – 94462,20 грн. Вантаж не застрахований.
Тобто декларантом належним чином підтверджено витрати на таку послугу як транспортно-експедиційні послуги за межами території України наданими до митного оформлення і рахунками-фактурами про надання транспортно-експедиційних послуг, так і довідкою про транспортні витрати, а тому доводи митного органу є необгрунтованими.
Стосовно доводів відповідача про неподання до митного оформлення заявки, про яку йдеться у п.2.2 Договору про надання транспортно-експедиторських послуг ZU-UA-13/01/2025 від 13.01.2025, суд вказує, що заявка-замовлення на перевезення не є первинним документом, який містить в собі відповідні числові показники, які мають вплив на визначення митної вартості товару.
Крім того, ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України не визначають заявку на перевезення документом, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю. А згідно з ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Верховний Суд у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17 вказав: «... серед документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість, тому вимога про її надання є безпідставною».
Крім того, слід вказати, що, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, відповідач повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У той же час, відповідачем не наведено жодних відомостей про те, яким саме чином наявність/відсутність заявки на перевезення впливає на визначення митної вартості.
Більше того, як зазначено вище, сума транспортних витрат належним чином підтверджена наданими до митного оформлення рахунками-фактурами про надання транспортно експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 03.04.2025 № 75-2501-0009 та від 14.04.2025 № 75-2501-0009-1, довідкою про транспортні витрати від 15.04.2025 №15/05-2025, які містять відповідні числові значення.
Щодо наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимог про надання додаткових документів, суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
Натомість відповідач витребував документи, що вже були надані на підтвердження складових митної вартості.
Суд також зазначає, що відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі №815/6827/17.
Суд встановив, що відповідачем під час запитування додаткових документів не було повідомлено позивачу, які саме підстави послугували причиною для запитування додаткових документів, а направлено запит про надання повного переліку документів, що передбачений частиною третьою статті 53 МК України.
3 цього приводу суд звертає увагу, в першу чергу, на те, що Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 по справі № 804/4365/16 сформував правовий висновок щодо протиправності вимог митних органів надавати всі документи, передбачені частиною третьою статті 53 МК України.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога надати всі документи за загальним переліком, безвідносно їхньої релевантності в кожному конкретному випадку, є безпідставною та такою, що направлена на позбавлення декларанта можливості надати документи, які б стосувалися дійсних зауважень митного органу. Вимога із загальним переліком документів та без зазначення конкретних сумнівів митного органу може мати тільки одну мету - створення формальних підстав для відмови у визнанні митної вартості.
Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позивачем до митного оформлення подано достатньо документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються). Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору. Твердження відповідача щодо того, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджуються числові значення митної вартості є неконкретизованим та безпідставним.
Крім того, відповідно до п. п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, посилання на використання цінової інформації ЄАІС у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Проте, в оскаржуваному рішенні, крім номеру та дати митної декларації, на підставі якої здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо не наведено.
За правилами ст. 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64 МК України). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. 2 ст. 64 МК України).
Отже, відсутність підстав для визнання митної вартості товару, розрахованої самостійно платником чи декларантом, не означає виникнення безумовної підстави для визначення такої митної вартості митницею без дотримання усіх юридично значимих факторів.
Встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність у відповідача фактичних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів, а саме коригування митної вартості шляхом прийняття рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/100169/2 від 17.04.2025.
А тому, як наслідок, вищезазначене рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судовичнства України (далі КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить переконання, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені ч. 2 ст. 2 КАС України.
Таким чином, встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, тоді як відповідач всупереч встановленому ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку доказування правомірності рішення про коригування митної вартості та картки відмови не довів, а відтак останні підлягають скасуванню, а позов задоволенню.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, відповідно до положень статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Також позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Відповідач покликається на те, що заявлена до відшкодування сума витрат за надану правничу допомогу є завищеною у контексті обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом з`ясовано, що представник позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подав до суду документи (копії): договір про надання правової допомоги №169-МВ від 28 травня 2025 року, рахунок на оплату №061 від 28 травня 2025 року, платіжну інструкцію №2503 від 30 травня 2025 року, акт (звіт) прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги №169-МВ від 28 травня 2025 року.
Поряд з цим, ч. ч. 5, 6 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в ч. 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №200/14113/18-а, що в силу ч. 5 ст. ст. 242 КАС України враховується судом при застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (серед інших, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
У відповідності до ч. 6 ст. 134 КАС України, суд також враховує клопотання відповідача про зменшення розміру виплат на оплату правничої допомоги.
Суд, враховуючи складність та категорію цієї справи, дійшов висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому підлягає зменшенню до 2500,00 грн, що, на думку суду, відповідатиме вимогам розумності та співмірності.
У задоволенні стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАІНДАСТРІ» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 21, офіс 501; код ЄДРПОУ: 44121849) до Львівської митниці (79000, м. Львів, вул. Костюшка, будинок 1; код ЄДРПОУ 43971343) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості– задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/100169/2 від 17.04.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАІНДАСТРІ» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАІНДАСТРІ» 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок понесених витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні стягнення решти витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сидор Н.Т.