ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 р. 	Справа № 520/28456/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 року (ухвалене суддею Лук`яненко М.О.) в справі № 520/28456/25
за позовом Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Кравцова Віктора Ігоровича в інтересах держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації 
до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2   
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Кравцов В.І. в інтересах держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив суд: зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 р. № 1768 охоронний договір на частину пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення - «Палац Праці», охоронний № 7113-Ха та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 р. № 1883 (прийнята на облік рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.05.1980 р. № 334 за адресою «пл. Радянської України, 1» під охоронним № 271)», а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 2, № 3, № І, № ХVII загальною площею 60,0 кв.м., в літ. «А-6-8», за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 1, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1623241663101).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 р. відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Харківська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про охорону культурної спадщини», Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 р. № 158 в редакції від 11.03.2013 р., Порядку визначення категорій пам`яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1760, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт зазначає, що частина пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення “Палац Праці” з охоронним номером 7113-Ха, яка зведена в 1916 році та становить культурну цінність, маючи власника (користувача), перебуває без належного захисту від пошкодження, руйнування або знищення, що беззаперечно свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів з метою укладення охоронного договору, який встановлює гарантії збереження індивідуально визначеної пам`ятки культурної спадщини, що враховує її цінність, особливості та стан. Зазначає, що ані Законом України «Про охорону культурної спадщини», ані вищевказаними Порядками, не передбачено умови укладання охоронного договору на пам`ятку архітектури від належного оформлення паспорта об`єкта культурної спадщини.
Відповідачка - ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що за адресою: м. Харків, майдан Конституції, 1 розташована пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення - «Палац Праці», яка взята на державний облік рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних від 30.05.1980 р. № 334 охоронним номер 271 та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 р. № 1883, охоронний номер 7113-Ха.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: ОСОБА_1 є власницею нежитлових приміщень 1-го поверху № 2, № 3, № І, № ХVII загальною площею 60,0 кв.м., в літ. «А-6-8», за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1623241663101) в літ. «А-6-8» у частці 1/2 на підставі договору дарування, серія та номер: 146, виданий 16.01.2019 р., видавник: ПН ХМНО Луценко В.С.; ОСОБА_2 є власницею вказаних приміщень у частці 1/2 на підставі технічного паспорту, серія та номер: бн, виданий 14.08.2018 р., видавник: ТОВ "Харківська служба - бюро технічної інвентаризації"; висновку щодо технічної можливості поділу, серія та номер: б/н, виданий 14.08.2018 р., видавник: ТОВ "Харківська служба - бюро технічної інвентаризації"; договору про поділ нерухомого майна, серія та номер: 3356, виданий 15.08.2018 р., видавник: ПН ХМНО Луценко В.С. 
З моменту набуття права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вжито заходів щодо укладення охоронного договору на нежитлові приміщення нежитлові приміщення 1- го поверху № 2, № 3, № І, № ХVII загальною площею 60,0 кв.м., в літ. «А-6-8», за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1623241663101) в літ. «А-6-8» що є частиною пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення - «Палац Праці», відсутність якого підтверджується листом Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації від 12.09.2025 р. за № 05-22/2315.
У зв`язку з наведеними обставинами позивач вважає, що порушено інтереси держави у сфері охорони культурної спадщини, у зв`язку з чим звернення до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання уповноваженим органом охорони культурної спадщини свого обов`язку щодо розроблення паспорта пам`ятки архітектури є об`єктивною перешкодою для укладення охоронного договору і не може розцінюватися як порушення законодавства про охорону культурної спадщини з боку власника. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 р. № 1805-III (в подальшому - Закон № 1805-III).
Згідно з абзацами 2, 3 преамбули до Закону № 1805-III, об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону 1805-III, об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 6 Закону 1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам`ятки.
До повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону (п. 11 ч. 2 ст. 6 Закону 1805-III).
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1805-ІІІ, об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону 1805-III, об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.
Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону 1805-III, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини видає власнику пам`ятки або уповноваженому ним органу свідоцтво про реєстрацію об`єкта культурної спадщини як пам`ятки.
Відповідно до ст. 23 Закону №1805-III, усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 р. № 158 затверджено Порядок обліку об`єктів культурної спадщини (в подальшому – Порядок № 158), який визначає єдину система обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів, а також порядок переміщення (перенесення) пам`ятки, а також методичні рекомендації щодо заповнення облікової картки об`єкта культурної спадщини та паспорту об`єкта культурної спадщини.
Вказане кореспондується з п. 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (в подальшому - Порядок №1768, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), яким встановлено, що власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до п. 5 Порядку №1768, в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Аналіз наведених вище приписів Закону № 1805-III та Порядку № 1768 свідчить про те, що укладення охоронного договору є обов`язковим правовим інструментом, який встановлює чіткий режим використання пам`ятки культурної спадщини, визначає необхідні охоронні заходи, з метою збереження такої пам`ятки в належному технічному стані і обов`язок укласти такий договір покладається на її власника.
Згідно з п. 6 Порядку №1768, до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Відповідно до п. 5 розд. VI Порядку №158, органи охорони культурної спадщини в межах видатків, передбачених у державному та місцевих бюджетах на відповідний рік та інших джерел, не заборонених законодавством, забезпечують організацію заходів із проведення досліджень (паспортизацію) об`єктів культурної спадщини відповідно до плану, що затверджується на початку року не пізніше 20 січня, копії яких надсилаються Мінкультури.
Згідно з п.п. 5.10-5.11 Порядку №158, після занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, орган охорони культурної спадщини, повноваження якого поширюються на територію розміщення пам`ятки культурної спадщини, ініціює розроблення паспорту пам`ятки культурної спадщини відповідно до виду пам`ятки за формою, наведеною у додатку 9 або додатку 10 до цього Порядку. Паспорт пам`ятки культурної спадщини складається у двох примірниках та підписується розробником та представником органу охорони культурної спадщини, повноваження якого поширюються на територію розміщення пам`ятки.
На момент виникнення спірних правовідносин, форма паспорта об`єкта культурної спадщини була визначена спільним наказом Міністерства культури і мистецтв України та Державного комітету України з будівництва та архітектури від 13.05.2004 №295/104 “Про затвердження форм облікової картки та паспорта об`єкта культурної спадщини” (в подальшому - наказ №295/104).
Відповідно до наказу №295/104 паспорт об`єкта культурної спадщини повинен містити, зокрема: історичні дані про об`єкт, відомості про сучасний стан об`єкта, оцінка антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності об`єкта, зони охорони пам`ятки, наявність науково-дослідної та науково-проектної документації на об`єкт та інше.
Паспорт об`єкта культурної спадщини у кінці документа підписується особою яка його склала та керівником уповноваженого органу охорони культурної спадщини.
Судовим розглядом встановлено, що представником Шевченківської прокуратури до матеріалів справи подано паспорт об`єкта культурної спадщини пам`ятки архітектури та містобудування за адресою м. Харків, пл. Конституції, 1, виконаний на замовлення ФОП ОСОБА_3 від 21.06.2013 р. №55 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 . 
За змістом вищезазначений паспорт містить відмітки “погоджено” начальником відділу охорони пам`яток архітектури та “затверджено” директором Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, головного архітектора Харківської області, облікову картку складено та підписано ОСОБА_4 .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що паспорт об`єкта культурної спадщини пам`ятки архітектури та містобудування складено на замовлення ФОП ОСОБА_3 , а не органу охорони культурної спадщини, окрім того, даний паспорт не містить відомостей про територію об`єкта (відсутні відомості про площу об`єкта та опису меж території, кількість поверхів, наявність чи відсутність підвалу, приміщень на горищі, мансарди, не визначена загальна і корисна площа, будівельний об`єм) та користувачів, що в свою чергу суперечить обов`язковим вимогам до змісту паспорта, визначеної форми. 
Відповідно до 2.5.11.3 Методичні рекомендації щодо заповнення облікової картки об`єкта культурної спадщини та паспорта об`єкта культурної спадщини, схваленого наказом Державної служби охорони культурної спадщини від 03.06.2004 р. № 11 (в подальшому - методичні рекомендації), опис об`єкта, зокрема, повинен містити габаритні розміри об`єкта, а саме: для будівлі/споруди необхідно вказати кількість поверхів, наявність підвалу, приміщень на горищі, мансарди, загальну і корисну площу, будівельний об`єм. Розпланувальна типологія будівлі/споруди вказується за такими типами: зальний, центричний, анфіладний, коридорний (одно- і двобічний), галерейний, секційний, зблокований, одно- дво-багатокамерний, лінійно-камерний, одно- дво- багатодільний, хрещатий, хрестовокупольний, триконховий, тетраконховий, три- п`ятинавовий, периптер, октогон, базиліка, ротонда.
Згідно з п. 2.5.13 методичних рекомендацій, у тематичному полі 13 “Територія об`єкта” вказується: у верхній графі площа території (у квадратних метрах чи в гектарах); у нижній графі описуються межі території об`єкта з зазначенням сусідніх землекористувачів.
Зі змісту паспорту об`єкта культурної спадщини пам`ятки архітектури та містобудування, який надано прокурором до матеріалів справи вбачається, що у паспорті відсутній опис будівлі, не зазначена кількість поверхів, наявність чи відсутність підвалу, приміщень на горищі, мансарди, не визначена загальна і корисна площа, будівельний об`єм. Також в паспорті тематичне поле 13 “Територія об`єкта” не заповнене, та відсутній генеральний план території з позначенням зон охорони та поповерховий план будівлі
Крім того, тематичне поле 19 має містити графічні матеріали та матеріали фотофіксації об`єкта (пам`ятки), що оформлюються як додатки до паспорта; обов`язковою є наявність генерального плану території з позначенням зон охорони, плану об`єкта (поповерхових планів), фото загального вигляду об`єкта, фрагменту чи деталі; у разі потреби додаються креслення фасадів та розрізів об`єкта; у разі наявності цінних інтер`єрів, творів монументального мистецтва, фотофіксація кожного з них є обов`язковою.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що облікова картка та паспорт об`єкта культурної спадщини мають містити ініціали, прізвище, підпис та печатку керівника органу охорони культурної спадщини, які розміщуються на останній сторінці документа, разом з тим, зі змісту облікової картки та паспорта вбачається, що вони не містять відповідних обов`язкових реквізитів, що свідчить про невідповідність зазначених документів регламентованій наказом №295/104 формі.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за формою та змістом паспорт об`єкта культурної спадщини не відповідає вимогам Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 р. №158, наказу Міністерства культури і мистецтв України, Державного комітету України з будівництва та архітектури від 13.05.2004 р. № 295/104 “Про затвердження форм облікової картки та паспорта об`єкта культурної спадщини”, а також наказу Державної служби охорони культурної спадщини від 03.06.2004 р. № 11 “Про схвалення методичних рекомендацій щодо заповнення облікової картки об`єкта культурної спадщини та паспорту об`єкта культурної спадщини”.
Суд апеляційної інстанції вважає, що паспорт об`єкта культурної спадщини є обов`язковим документом, який розробляється та оформлюється уповноваженим органом охорони культурної спадщини у межах бюджетного фінансування або інших джерел, не заборонених законодавством та відповідно до затвердженої форми. У паспорті визначаються ключові характеристики об`єкта, його історичні та культурні цінності, сучасний стан, науково-дослідна та проектна документація, а також зони охорони пам`ятки.
Наявність такого паспорта для укладення охоронного договору не є формальністю. Зазначений документ є однією з невід`ємних складових договору та слугує підставою для визначення режиму використання пам`ятки, обсягу та характеру охоронних заходів, які повинен забезпечити власник, що є визначальними умовами охоронного договору. Відсутність належно оформленого паспорта унеможливлює виконання обов`язку власника щодо укладення охоронного договору відповідно до вимог Порядку № 1768.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що виникненню у відповідача обов`язку укласти охоронний договір передує необхідність вчинення Департаментом дій щодо оформлення відповідних документів на пам`ятку, зокрема, паспорта об`єкта культурної спадщини.
На переконання суду апеляційної інстанції, невиконання уповноваженим органом охорони культурної спадщини свого обов`язку щодо оформлення відповідних документів на пам`ятку, зокрема, паспорта об`єкта культурної спадщини є об`єктивною перешкодою для укладення охоронного договору і не може розцінюватися як порушення законодавства про охорону культурної спадщини з боку власника.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 09.09.2025 у справі № 440/10514/23, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховується судом.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що п.п. 12 та 13 Порядку №1768 встановлено, що власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у власність (користування) укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Після внесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України або набуття ним правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власнику (користувачу) цього об`єкта або уповноваженому ним органу (особі). У такому разі власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання такого повідомлення.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.01.2019 р. та ОСОБА_2 з 14.08.2018 р. є власниками нежитлових приміщень за адресою: місто Харків, Конституції майдан, 1, про що свідчить надана позивачем інформаційна довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно, проте вона не містить будь-якої інформації щодо належності вказаних нежитлових приміщень саме як до пам`ятки містобудування та архітектури “Палацу Праці”. При цьому прокурор зазначив, що пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення «Палац Праці», занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 р. № 1883, охоронний номер 7113-Ха, отже відповідачі стали власниками приміщень, щодо яких були відсутні будь-які відомості щодо належності до відповідної пам`ятки архітектури, та внесення до відповідного реєстру, відбулось у червні 2020 року, тобто через два та півтора роки після набуття відповідачами у власність відповідних нежитлових приміщень за адресою: майдан Конституції, 1 в м. Харкові.
При цьому, обов`язок щодо укладення охоронного договору у відповідачів в такому разі виникає лише не пізніше одного місяця з моменту отримання письмового повідомлення від відповідного органу охорони культурної спадщини в письмовій формі, відповідно до п. 13 Порядку №1768.
Отже виникненню обов`язку відповідачів щодо укладення охоронного договору передує обов`язок органу охорони культурної спадщини письмово повідомити власників про вказані обставини внесення відповідного об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та факт отримання такого повідомлення, від якого починає вираховуватися місячний термін щодо укладення договору.
Відповідачка - ОСОБА_1 в відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що станом на 27.11.2025 р., починаючи з 19.01.2019 р., вона від відповідного органу охорони культурної спадщини не отримувала будь-якого письмового повідомлення щодо внесення до відповідного Державного реєстру нерухомих пам`яток України належних їй на праві власності нежитлових приміщень, як це передбачено п. 13 Порядку № 1768, так само в матеріалах справи відсутні докази повідомлення власників про внесення відповідного об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що відповідачі були обізнані про статус будівлі, оскільки інформація міститься відкритому доступі і численних публікаціях, а наведена інформація мала б спонукати власників (користувачів) на виконання вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими, та такими, що прямо суперечать приписам п. 2 наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 р. № 1883, яким Міністерство зобов`язало орган охорони культурної спадщини Харківської обласної державної адміністрації проінформувати власників об`єктів культурної спадщини або уповноважені ними органи про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. В матеріалах справи відсутні будь-які докази інформування відповідачів про пам`яткоохоронний статус належних їм на праві власності нежитлових приміщень, а відтак доводи прокурора про ухилення відповідачів від укладення охоронного договору є передчасними.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; п. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 по справі № 520/28456/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін