Справа № 746/215/26
1-кп/746/30/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року

Срібнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого – судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Срібне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026270330000281 від 26 квітня 2026 року, за обвинуваченням 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України (далі – КК України),

ВСТАНОВИВ:

На початку жовтня 2025 року, точної дати судом не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи в лісистій місцевості поблизу с. Діброва Прилуцького району Чернігівської області, в траві виявив німецьку ручну осколкову гранату оборонного типу DМ61, та, розуміючи, що виявлений ним предмет є боєприпасом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання боєприпасів, не маючи передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, привласнив гранату, тобто незаконно придбав вищевказаний боєприпас без передбаченого законом дозволу для власних потреб.

Продовжуючи свої дії, спрямовані на незаконне зберігання боєприпасу, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переніс знайдений ним боєприпас до бардачка автомобіля, яким користується на постійній основі, марки «Fiat Linea», державний номерний знак НОМЕР_1 , де і зберігав у подальшому без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, 26 квітня 2026 року, близько 18 год. 45 хв., ОСОБА_4 був зупинений екіпажем патрульної поліції «БАК 100» Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області у с. Васьківці Срібнянської ТГ Прилуцького району Чернігівської області поблизу господарства за адресою: вул. Л. Українки, 64. У подальшому, у період з 19 год. 51 хв. до 20 год. 46 хв. 26 квітня 2026 року ОСОБА_4 під час огляду місця події добровільно видав працівникам поліції наявний у нього заборонений в обігу предмет, зовні схожий на гранату, в якій було роз`єднано корпус та запал, які в подальшому було поміщено до відповідних спец. пакетів НПУ та вилучено до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-26/5131- ВТХ від 29 квітня 2026 року наданий на дослідження предмет, зовні схожий на корпус гранати іноземного виробництва, є корпусом німецької ручної осколкової гранати оборонного типу DМ61А1. Наданий на дослідження предмет, зовні схожий на запал, є запалом ручних гранат DМ82А3. У конструктивному поєднанні надані на дослідження предмет, зовні схожий на корпус гранати іноземного виробництва, та предмет, зовні схожий на запал, є однією ручною осколковою гранатою оборонного типу DМ61, яка являється вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів, та яка є придатною до вибуху.

Вказаними умисними діями, що виразилися у незаконному придбанні, зберіганні та носінні боєприпасів, ОСОБА_4 порушив вимоги пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23 грудня 2015 року, Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року № 2471-XII, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених шумовитими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дій та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні та носінні боєприпасів без передбаченого законом дозволу. 

В обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на визнання ОСОБА_4 своєї провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, та на письмові докази, досліджені судом у обсязі, визначеному сторонами під час визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню відповідно до частини третьої статті 349 КПК України. Під час судових дебатів прокурор вважав зазначені обставини достатніми для того, щоб поза розумним сумнівом довести винуватість ОСОБА_4 у висунутому обвинуваченні в повному обсязі.

ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, погодився з доводами прокурора щодо недоцільності дослідження доказів у кримінальному провадженні, порушеному щодо нього за частиною першою статті 263 КК України, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , який свою вину у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, дав покази, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, показавши, що на початку жовтня 2025 року, точної дати ОСОБА_4 пригадати не зміг, він, перебуваючи в лісистій місцевості поблизу с. Діброва Прилуцького району Чернігівської області, в траві знайшов гранату, та, розуміючи, що виявлений ним предмет є боєприпасом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання боєприпасів, не маючи передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, привласнив гранату, тобто незаконно придбав вищевказаний боєприпас без передбаченого законом дозволу для власних потреб.

Продовжуючи свої дії, спрямовані на незаконне зберігання боєприпасу, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переніс знайдений ним боєприпас до бардачка автомобіля, яким користується на постійній основі, марки «Fiat Linea», державний номерний знак НОМЕР_1 , де і зберігав у подальшому без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, 26 квітня 2026 року, близько 18 год. 45 хв., ОСОБА_4 був зупинений екіпажем патрульної поліції «БАК 100» Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області у с. Васьківці Срібнянської ТГ Прилуцького району Чернігівської області поблизу господарства за адресою: вул. Л. Українки, 64. Під час огляду місця події ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції наявний у нього заборонений в обігу предмет, зовні схожий на гранату, в якій було роз`єднано корпус та запал.

Пояснити, з якою метою, знайшовши гранату, він переніс її до належного йому автомобіля та там зберігав, ОСОБА_4 не зміг. Показав, що чітко розумів протиправність своїх дій. Зазначив, що мав намір здати гранату до органів Національної поліції, однак не встиг. 

ОСОБА_4 на запитання прокурора підтвердив, що у період з кінця жовтня 2025 року до 26 квітня 2026 року він мав можливість здати гранату до органів Національної поліції, однак такою можливістю не скористався.

Під час допиту у судовому засіданні ОСОБА_4 негативно оцінив вчинене ним діяння, засудив свою поведінку та шкодував про скоєне. Запевнив, що зробив відповідні висновки.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, встановивши, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил частини 

третьої статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі.

При цьому розгляд кримінального провадження проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_4 в межах пред`явленого йому обвинувачення. За встановлених обставин, оцінюючи зібрані докази, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_4 на початку жовтня 2025 року в лісистій місцевості поблизу с. Діброва Прилуцького району Чернігівської області в траві знайшов гранату, яку забрав для подальшого зберігання до належного йому автомобіля марки «Fiat Linea», державний номерний знак НОМЕР_1 , де і зберігав у подальшому боєприпас без передбаченого законом дозволу. 

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує як придбання, зберігання та носіння боєприпасів без передбаченого законом дозволу, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 263 КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Європейський Суд з прав людини також неодноразово зазначав у своїх рішеннях про те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини його вчинення; дані про особу ОСОБА_4 , який: раніше не судимий (довідка УІАП ГУНП в Чернігівській області від 04 травня 2026 року); на обліку в Державній установі «Центр пробації» не перебуває (довідка Прилуцького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області від 28 квітня 2026 року № 1293/35/17/1-26); відповідно до характеристики, наданої Комітетом самоорганізації населення № 7 мікрорайону 273 кварталу Прилуцької міської ради, за місцем проживання характеризується позитивно, конфліктів із сусідами у ОСОБА_4 не виникало, скарг стосовно його поведінки до Комітету самоорганізації не надходило; згідно з довідкою КНП «Прилуцька ЦМЛ» (психоневрологічне відділення поліклініки) від 28 квітня 2026 року № 122 ОСОБА_4 за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався; відповідно до довідки КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради (Прилуцьке амбулаторне відділення) ОСОБА_4 на обліку у вказаному закладі не перебуває і за медичною допомогою не звертався.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного призначення покарання, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до статті 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Так, щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним злочину, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою провину і розкаявся у вчиненому, надавши критичну оцінку своїй поведінці. 

Під активним сприянням розкриттю злочину необхідно розуміти надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування детально розповів про вчинене ним кримінальне правопорушення, сприяв встановленню всіх обставин вчинення ним правопорушення.

Відповідно до статті 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не встановив.

За таких обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вбачає підстави для призначення покарання в межах санкції частини першої статті 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання – конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Частиною першої статті 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винуватого та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Таким чином, враховуючи всі зазначені вище обставини кримінального провадження в сукупності з тим, що ОСОБА_4 визнав повністю свою вину та розкаявся у вчиненому, під час досудового розслідування детально повідомив органу досудового розслідування про обставини вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини першої та пунктом 2 частини третьої статті 76 КК України.

Застосування судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням у даному конкретному випадку, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні з тяжкістю та обставинами вчиненого кримінального правопорушення і даними про особу обвинуваченого, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат відповідно до статті 124 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати, пов`язані з проведенням експертизи у цьому кримінальному провадженні, в розмірі 2 888,16 грн згідно з довідкою про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні № 12026270330000281.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту (заборони в нічний час, а саме з 23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв., залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), застосований до підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування згідно з ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2026 року, слід залишити в силі до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись статтями 50, 65-67, 70, 75, 263 КК України, статей 2, 94, 349, 368-371, 373, 374, 376, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд - 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 частини першої та пункту 2 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту (заборони в нічний час, а саме з
23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв., залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), застосований до підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування згідно з ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2026 року, залишити в силі до набрання вироком законної сили. 

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь держави в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертизи у цьому кримінальному провадженні, 2 888 (дві тисячі вісімсот вісімдесят вісім) грн 16 коп.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме уламки ручної осколкової гранати оборонного типу DМ61, поміщені до камери зберігання зброї та боєприпасів Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області до вирішення справи по суті, – знищити.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Срібнянський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1