ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 р.	Справа № 583/1376/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Савєльєва А.І., вул. Жовтнева, 7, м. Охтирка, Ахтырський, Сумська, 42700, по справі №583/1376/26
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Сумській області , Поліцейського інспектора Охтирського РВП ГУНП в Сумській області Тимошенка Максима Володимировича 
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в неавтоматичному режимі та визнання дій поліцейського незаконним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до поліцейського інспектора Охтирського РВП ГУНП в Сумській області Тимошенка Максима Володимировича, Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив скасувати постанову по справі серії ЕНА№6244180, винесену поліцейським інспектором Охтирського районного управління поліції ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом поліції Тимошенком М.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.05.2026 позов задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6244180 від 29.11.2025, винесену інспектором Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області Тимошенком Максимом Володимировичем про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. на ОСОБА_1 за порушення ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 665,50 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.05.2026 та ухвалити постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивач не надавав документів поліцейському для перевірки, визначеними статті 16 Закону України «Про дорожній рух», хоча і зобов`язаний був мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що не зробив цього. А особу водія, яким виявився ОСОБА_1 було встановлено та перевірено через підсистему ІПНП «АРМОР», то відповідно й посвідчення водія відповідної категорії було встановлене через вище вказану підсистему. Вважає, що постанова серії ЕНА № 6244180 від 29.11.2025, складена інспектором Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області Тимошенком Максимом Володимировичем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС України та керуючись ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 29.11.2025 інспектором Охтирського районного управління поліції ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом Тимошенком М.В. винесено постанову серії ЕНА № 6244180 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 за притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень ( а.с. 6).
Із вказаної постанови вбачається, що 29.11.2025 о 09:19:09 год. м. Охтирка, вулиця Незалежності, 29, водій керував автомобілем Шкода, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керувати даним транспортним засобом без відповідної категорії В, чим порушив п.2.1.а ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Встановлено, що ця постанова містить підпис лише поліцейського Тимошенка М.В., який виніс постанову. Будь-які інші підписи, у тому числі і Рубана В.І. у постанові відсутні.
Позивач вважаючи спірну постанову незаконною, звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
У п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону визначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема, ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Положення ст. 280 КУпАП закріплюють обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
За приписами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачі, всупереч вимогам ст. 77 КАС України, не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху.
Судовим розглядом встановлено, що 29.11.2025 інспектором Охтирського районного управління поліції ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом Тимошенком М.В. винесено постанову серії ЕНА № 6244180 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 за притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень ( а.с. 6).
Із вказаної постанови вбачається, що 29.11.2025 о 09:19:09 год. м. Охтирка, вулиця Незалежності, 29, водій керував автомобілем Шкода, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керувати даним транспортним засобом без відповідної категорії В, чим порушив п.2.1.а ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Доводи апелянта стосовно перевірки посвідчення водія здійсненої через порушення ОСОБА_1 правил зупинки і стоянки через підсистему ІПНП «АРМОР», колегія суддів вважає помилковими, з огляду на наявність у позивача та долученого позивачем до позову копію посвідчення водія від 28.03.2002 НОМЕР_2 , у якому зазначено категорії транспортних засобів, на керування якими надано посвідчення: В, С (а.с. 11).
Відтак, усі зазначені вище обставини свідчать про відсутність у діях позивача відповідного складу правопорушення станом на момент складення спірної постанови.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, що свідчить про її необґрунтованість.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6244180 від 29.11.2025 є неправомірною, оскільки досліджені докази свідчать про відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 270-272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.05.2026 по справі №583/1376/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   Л.В. Любчич