Справа № 214/9143/25
2/214/210/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
(заочне)

29 червня 2026 року м Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чернової Н.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Нестеренко К.А.,
за участю позивача – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді справи, цивільну справу № 214/9143/25 за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визначити місце проживання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею, матір`ю дитини, посилаючись на припинення шлюбних стосунків між ними та відсутність участі батька в житті дитини. В обґрунтування вимог позивачкою зазначено про перебування її у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням суду від 16 квітня 2015 року між ними розірвано. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який майже з народження по теперішній час проживає разом з нею та перебуває повністю на її самостійному утриманні та вихованні, оскільки відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків: не цікавиться життям дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, пропри наявність рішення суду від 27.10.2014 про стягнення аліментів. Тому з метою потреби дитини у постійному догляді та турботі, оскільки рішення по суті справи позитивно сприятиме фізичному та психологічному розвитку дитини, просить задовольнити заявлені вимоги.
Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 30 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, при цьому зазначила, що з батьком дитини відносини не підтримує, де він наразі знаходиться їй не відомо, він не спілкувався з дитиною 12 років, хоче, щоб було підтверджено факт, що вона мати – одиначка. Проживають та зареєстровані разом з дитиною на адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, причини неявки не повідомив, письмових пояснень по суті спору не подав, у матеріалах справи міститься заява представника ОСОБА_5 про розгляд справи за відсутності служби у справах дітей, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оцінюючи характер процесу, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку.
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 09 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2014 року між ними розірвано.
Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі потрібно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору.
Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Так, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 жовтня 2014 року у справі № 214/3775/14-ц стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частки доходу (заробітку), до повноліття дитини, однак за розрахунками державного виконавця, боржником не проведено жодного платежу на виконання рішення суду, станом на 01.09.2025 заборгованість за виконавчим листом про стягнення аліментів становить в сумі 366 405,64 грн.
Згідно довідки Криворізького ліцею № 81 Криворізької міської ради від 14.08.2025, батько учня 6-Г класу ОСОБА_4 у вихованні дитини участі не приймає, школу не відвідує.
Аналогічні обставини викладені у характеристиці навчального закладу дитини, відповідно до якої мати активно цікавиться навчанням та поведінкою сина, завжди відвідує батьківські збори, має на сина позитивний вплив. Батько жодного разу не відвідав батьківські збори, ніколи не цікавився навчанням сина, участі у вихованні дитини не приймає.
Згідно акту про фактичне місце проживання, складеного мешканцями будинку по АДРЕСА_2 за вказаною адресою фактично проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які також зареєстровані за вказаною адресою.
Суд приймає до уваги акт обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 скалений за місцем проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого житлово- побутові та санітарно гігієнічні умови дозволяють проживання дитини даної вікової категорії, також малолітній ОСОБА_4 , висловив бажання проживати з матір`ю. 
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах наголошував на тому, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6).
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18), право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання, з`являється у дитини з досягненням віку 10 років.
У судовому засіданні була заслухана думка малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (12 років), який указав, що він закінчив восьмий клас, проживає разом з мамою, бабусею та дідусем, за адресою: АДРЕСА_3 , ним опікується тільки мама, тата він навіть ніколи не бачив.
Малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в судовому засідання був опитаний в присутності педагога ОСОБА_9 , яка указала, що ОСОБА_3 гарний, розумний учень, хлопець не схильний до брехні, завжди говорить правду. Батька ОСОБА_3 , вона ніколи не бачила, дійсно хлопцем опікується тільки матір`ю ОСОБА_1 . 
Таким чином, ураховуючи інтереси малолітньої дитини, його психологічний стан та особливості фізичного розвитку, право на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, беручи до уваги надані до суду письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання дитини з матір`ю. При цьому суд вважає необхідним наголосити сторонам, що вони, як батьки малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безсумнівно відіграють важливу роль у його житті та розвитку, бо їх син потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Сторони мають право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку ОСОБА_3 , незалежно від того, з ким він буде проживати.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. 
У зв`язку із задоволенням вимог, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені витрати по сплаті судового збору.
Керуючись статями 157, 161 СК України, статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини – повністю.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Відомості про сторін:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Третя особа Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, код ЄДРПОУ 05520744, місце знаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, буд. 11.

Суддя Чернова Н.В.