Справа № 282/318/26
Провадження № 2/282/308/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року      
селище Любар
Суддя Любарського районного суду Житомирської області Носач В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Позика», інтереси якого представляє Міньковська Анастасія Володимирівна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.11.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №20900466 та відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6500,00 грн.
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 
01.09.2025 між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ТОВ «ФК «Позика» укладений договір факторингу №01092025/1.
Згідно даного договору факторингу, 01.09.2025 відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 20900466 від 19.11.2021.
Відповідно до договору факторингу, сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ФК «Позика» є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 24050,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6500,00 грн; заборгованість за відсотками становить 17550,00 грн.
На підставі викладеного вище, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Позика» заборгованість за кредитним договором №20900466 від 19.11.2021 у розмірі 24050,00 грн, судовий збір у розмірі 2662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн.
Ухвалою суду від 27 березня 2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. 
Ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 28 березня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в його електронний кабінет.
Окрім того, клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
01 квітня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що позовні вимоги визнає частково виключно в частині фактично отриманої суми кредиту. Однак, з огляду на його необґрунтованість, не співмірність та пропуск позивачем строку позовної давності заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Відповідач вказує, що кредитні правовідносини між сторонами виникли у 2021 році, а строк виконання зобов`язання сплив у 2021-2022 роках. З цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду. Після настання прострочення відповідачем жодних платежів не здійснювалося; борг не визнавався; будь-які дії, що могли б перервати перебіг позовної давності, не вчинялись. Позивач звернувся до суду лише у 2025 році, тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності. 
Відповідач вважає, що розмір процентів більш ніж у два рази перевищує суму основного зобов`язання є явно не співмірним: сума основного боргу 6500,00 грн; сума нарахованих процентів понад 17000,00 грн.
На думку відповідача, нарахування процентів у такому розмірі, фактично призводить до безпідставного збагачення позивача, а тому він просить відмовити у стягнення відсотків повністю, або зменшити їх до мінімального розумного рівня.
На думку відповідача позов є типовим, а вимога про стягнення витрат на правову допомогу не відповідає критерію розумності.
Відповідач вказує, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни та проходив військову службу у 2022-2024 роках. Зазначені обставини істотно вплинули на матеріальне становище відповідача та можливість виконання зобов`язань.
У разі задоволення позову, відповідач просить розстрочити виконання рішення строком на 12 місяців із встановленням рівномірних платежів.
03 квітня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
Представник позивача вважає доводи відповідача необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Представник позивача звертає увагу на те, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факту існування правовідносин з первісним кредитором на підставі договору, який передбачає надання, отримання та повернення кредитних коштів. Зазначає, що нарахування відсотків здійснювалося до 17.02.2022, виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування, а відтак підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.
Відсотки у розмірі 5850,00 грн нараховані за період з 19.11.2021 по 19.12.2021, протягом якого застосовувалася пільгова процентна ставка у розмірі 3% на день, а відсотки у розмірі 11700,00 грн нараховані за період з 20.12.2021 по 17.02.2022 протягом якого застосовувалася стандартна процентна ставка у розмірі 3% на день. 
Представник позивача звертає увагу на те, що відповідач не спростував розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами, не надав альтернативного розрахунку заборгованості.
Окрім того, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів повернення кредитних коштів на умовах та в порядку визначеними договором, ані первісному кредитору, а ні новому кредитору, що свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.
Представник позивача вважає, що позиція відповідача спрямована виключно на уникнення виконання грошових зобов`язань, без надання суду жодних належних доказів на підтвердження своїх заперечень.
Вказує, що починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 год 00 хв 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час.
Звертає увагу, що за загальним правилом строк позовної давності за договором не сплинув, оскільки його перебіг був призупинений на період дії карантину та воєнного стану. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вказаним договором почав обчислюватися (продовжується) з 04.09.2025 та спливає 04.09.2028. 
В частині витрат позивача на правову допомогу вказує, що позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а отже стягнення із відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 5500,00 грн підлягають до задоволення.
Представник позивача вказує, що підставою для розстрочення можуть бути конкретні існуючі об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке. 
Представник позивача вважає, що оцінюючи доводи заяви про розстрочення виконання судового рішення суди не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.
Однак, відповідачем не наведено у відзиві на позовну заяву обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які посилається відповідач, такого характеру не носять. Відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
Наявність економічних труднощів не може бути визнана підставою для відмови від виконання договірних зобов`язань, якщо це не передбачено самим договором або законом. Відповідач мав змогу заздалегідь передбачити свої можливості для виконання зобов`язань та прийняти на себе ризики, пов`язані з отриманням кредиту.
Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, які мають винятковий характер та об`єктивно унеможливлять чи ускладнять виконання відповідачем судового рішення, а незадовільний майновий стан не є підставою для розстрочки виконання рішення суду та встановлення запропонованого порядку його виконання, представник позивача вважає, що у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення суду має бути відмовлено судом.
На підставі викладеного, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити. Здійснювати розгляд справи за відсутністю представника позивача.
У запереченні (на відповідь на відзив), яке надійшло до суду 03.04.2026 відповідач вказує, що позивач не довів дотримання строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦПК України це є підставою для відмови у позові.
Відповідач вважає, розмір відсотків 3% на день є неспіввісним та порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності. Такий розмір свідчить про зловживання правом. Вважає, що суд має право зменшити розмір зобов`язання або відмовити у стягненні надмірних нарахувань.
На думку відповідача, позивач не надав належних доказів правомірності та обґрунтованості розрахунку заборгованості.
Вказує, що правовідносини мають ознаки споживчого кредитування, що вимагає дотримання принципу захисту слабшої сторони. Нарахування, які призводять до значного перевищення суми боргу є несправедливими.
Відповідач вважає, що суд має право врахувати матеріальний стан сторони. Відповідач є особою з інвалідністю внаслідок війни, що є істотною обставиною.
Просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову повністю, або обмежити стягнення сумою фактичного отримання кредиту; відмовити у стягнення відсотків; відмовити у стягнення витрат на правову допомогу; надати розстрочку виконання рішення строком 12 місяців.
З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
19 листопада 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №20900466.
За цим договором товариство надає кредит клієнту у розмірі 6500,00 грн. Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти у строки та на умовах даного договору. Пільговий період 30 календарних днів з 19.11.2021 по 19.12.2021, пільгова процентна ставка (знижка) – 3%. Стандартний період 60 календарних днів з 20.12.2021 по 17.02.2022, стандартна процента ставка 3%.
Клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом до 17.02.2022 (строк кредитування) шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок товариства.
Договір підписаний електронним підписом ОСОБА_1 .
Із додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту № 20900466 від 19.11.2021 (графік погашення боргу) встановлено: дата видачі кредиту 19.11.2021; дата платежу 17.02.2022; кількість днів у розрахунковому періоді 90; сума кредиту 6500,00 грн; проценти за користування кредитом 17550,00 грн. Загальна вартість кредиту 24050,00 грн.
Довідка про ідентифікацію від 01 вересня 2025 року вказує, що ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «ФК «Ірбіс» акцепт оферти позичальником (підписання договору електронний підписом одноразовим ідентифікатором) для укладення договору № 20900466 11.09.2021. Номер картки НОМЕР_1 .
Своєю інформацією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» підтверджує успішне перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 19.11.2021 на суму 6500,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 120594131, призначення платежу: зачисление 6500 грн на карту НОМЕР_1 .
Із розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 20900466 слідує, що станом на 01.09.2025 та в межах строку кредитування загальна заборгованість у ОСОБА_1 за договором фінансового кредиту від 19.11.2021 №20900466 становить 24050,00 грн, яка складається із: залишок основного боргу 6500,00 грн, залишок відсотків 17550,00 грн.
01 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «Позика» (фактор) та ТОВ «ФК «Ірбіс» ( клієнт) укладено договір факторингу №01092025/01. Згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.
01 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Позика» (фактор) та ТОВ «ФК «Ірбіс» ( клієнт) підписали акт приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу №01092025/01 від 01.09.2025, відповідно до якого кредитор передав (відступив), а фактор (новий кредитор) прийняв реєстр прав вимог за договором, складений за формою згідно із додатком № 1 до даного договору. Кількість боржників: 25419.
Витяг із додатку №1 до договору факторингу № 01092025/1 від 01.09.2025 вказує, що у ОСОБА_1 заборгованість за договором №20900466 від 19.11.2021 становить 24050,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за тілом 6500,00 грн, сума заборгованості за відсотками 17550,00 грн.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин сьомої та дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦКУ встановлює принцип обов`язковості виконання договору.
Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 2 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст.516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до ст.ст.1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Відповідно до ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом установлено, що 19 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Ірбіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №20900466, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит на суму 6500,00 гривень.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 6500,00 грн у вказаному розмірі підтверджується матеріалами справи, зокрема інформаційною довідкою виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та визнається відповідачем, що стверджується його поясненнями наданими у відзиві на позовну заяву.
Проценти за користування кредитом нараховані в межах строку договору на визначений у ньому строк.
Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 20900466 є належним та допустимим доказом нарахування процентів за ставкою та на строк погоджений умовами договору.
Долучений представником позивача до матеріалів позовної заяви засвідчений договір факторингу №01092025/1 та витяг з реєстру боржників до договору факторингу є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт переходу права вимоги до позивача.
Таким чином, оскільки на день звернення позивача до суду зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, тому позивач на законних підставах має право вимагати сплати заборгованості.
Суд бере до уваги, що умовами договору чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, розмір відсотків, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства суми заборгованості за кредитним договором № 20900466 від 19.11.2021 в розмірі 24050,00 грн, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 6500,50 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 17550,00 грн, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо не співмірності заявлених до стягнення сум, суд зазначає наступне.
У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Разом з тим, відповідач, підписуючи кредитний договір, підтвердив, що сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, що він належним чином ознайомлений зі змістом договору, усвідомлює зміст своїх прав та обов`язків, а також зобов`язується сумлінно та належним чином виконувати взяті на себе договірні зобов`язання відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.
Таким чином, доводи відповідача щодо не співмірності заявлених до стягнення сум суд не бере до уваги, оскільки такі нараховані в межах строку кредитування, відсоткова ставка погоджена сторонами.
Щодо надання розстрочки виконання рішення, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Відповідно до ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Частиною 4 ст.435 ЦПК України визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відповідно до ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Таким чином, обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №9901/598/19.
Тлумачення положень ст.435 ЦПК України свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.
Разом з тим, звертаючись з клопотанням щодо розстрочення виконання рішення суду відповідач не навів доводи і не подав доказів існування виняткових обставин, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Щодо заявленого клопотання про застосування строків позовної давності до заявлених вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальний строк позовної давності становить три роки. За ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Проте, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст.257 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Такий карантин був запроваджений на території України постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 9.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023.
Окрім того, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який діяв до 04.09.2025, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, був зупинений на строк дії такого стану.
Таким чином, виходячи зі змісту статті 257 ЦК України, якою визначено трирічний строк позовної давності та положення пунктів 12 та 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, за якими строк позовної даності продовжено на час карантину (із 01.04.2020 до 30.06.2023) та зупинення строку позовної давності на час воєнного стану (із 24.02.2022), суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущено позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості кредитним договором №20900466 від 19.11.2021 з відповідача ОСОБА_1 , а відтак заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.
Оскільки, позовні вимоги задоволено повністю, тому судові витрати понесені позивачем у зв`язку із сплатою судового збору і документально підтверджені платіжною інструкцією за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2662,40 гривень.
Позивачем також заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5500,00 грн.
Згідно положень ч.1 - ч.2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача додав до позовної заяви договір № 39493634 про надання правової допомоги від 02 січня 2026 року; додаткову угоду № 20900466 до договору про надання правової допомоги № 39493634 від 02 січня 2026 року; акт надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги, відповідно до якого загальна вартість робіт наданих послуг і виконаних робіт становить 5500,00 грн, та яким підтверджено, що виконавець надав, а клієнт прийняв правову допомогу загальною вартістю 5500,00 грн; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Керуючись статтями ст.ст. 4, 12, 13,76, 81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 352 354 ЦПК України, ст. ст. 6, 625, 626, 638, 1078, 1080, 1084 ЦК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №20900466 від 19.11.2021 року у розмірі 24050 (двадцять чотири тисячі п`ятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на правову допомогу.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про учасників судового процесу:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент», адреса: Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд.21/1, ЄДРПОУ:39493634.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Суддя В.М. Носач