ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року місто Київ.
Справа № 358/1657/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7034/2026
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» на рішення Богуславського районного суду Київської області від 19 грудня 2025 року (у складі судді Романенко К.С., дата виготовлення повного тексту рішення - відсутня)
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» до ОСОБА_1 , третя особа: акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ

У вересні 2025 року позивач ТВ «ФК «БРАЙТ-К» звернувся до суду з вказаним позовом.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що 22 червня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Креді Агріколь Банк» був укладений кредитний договір №3/3934654, відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти в сумі 35 500,00 гривень строком на 48 місяців - з 22 червня 2021 року по 21 червня 2025 року.
Банк виконав свої обов`язки за Кредитним договором №3/3934654 від 22 червня 2021 року належним чином, що підтверджується випискою за позичковим рахунком позичальника.
Відповідачка наразі порушує умови п. 1.1 та п. 2.2 Кредитного договору - не здійснює повернення кредиту згідно Графіку платежів по кредиту.
18 грудня 2024 року між банком та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір про відступлення права вимоги № 5-2024.
Згідно Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2024 року, 20 грудня 2024 року відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №3/3934654 від 22 червня 2021 року, що був укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до Договору відступлення ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за Кредитним договором.
Відповідно до п.1.1.5 Договору відступлення визначено термін Право вимоги - означає всі права Первісного кредитора за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті сум Заборгованості за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Таким чином, позивач має законні підстави нараховувати та стягувати проценти та комісію відповідно до умов Кредитного договору.
У зв`язку з несплатою відповідачкою чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування кредитом та/або комісії протягом більш ніж 30 днів на виконання п. 2.3.4. Правил 08 квітня 2025 року за вих. №6154 відповідачу було направлено Повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 20 грудня 2024 року.
Зазначене Повідомлення залишилось позичальником невиконаним.
У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення Повідомлення на підставі п. 2.3.5. Правил 31.07.2025 року за вих. № 7043 відповідачці було направлено Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії.
Зазначену Вимогу Позичальник також проігнорувала та її вимоги не виконала.
Зважаючи на невиконання відповідачкою зобов`язання стосовно повернення кредиту та ігнорування вищезазначеного Повідомлення та Вимоги, позивач вправі вимагати у позичальника дострокового повернення суми боргу за неналежне виконання умов Кредитного договору в судовому порядку.
На дату відступлення (20 грудня 2024 року) заборгованість за Кредитним договором становила 35 296,98 гривень, яка складалась з: - строкова заборгованості за тілом кредиту - 2 832,87 гривень; - прострочена заборгованості за тілом кредиту - 12 911,93 гривень; - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом - 134,17 гривень; - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом - 2 341,30 гривень; - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 887,50 гривень; - прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 16 189,21 гривень.
За період з 20 грудня 2024 року по 31 липня 2025 року було нараховано: - проценти за користування кредитом - 1 066,49 гривень; - комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 7 100,00 гривень.
В подальшому відповідачка погашала заборгованість за Кредитним договором відповідно до п. 2.2. Кредитного договору включно з комісією за обслуговування кредитної заборгованості, здійснюючи таким чином конклюдентні дії.
Відповідачка своєю поведінкою підтвердила належне отримання послуг за обслуговування кредитної заборгованості.
За період з 20 грудня 2024 року по 31 липня 2025 року боржником добровільно платежі не сплачувались.
За таких обставин просив суд стягнути заборгованість з відповідачки за Кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по Кредитному договору №3/3934654 від 22 червня 2021 року у розмірі 43 463,47 гривень, яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту - 15 744,80 гривень; - заборгованості за процентами за користування кредитом - 3 541,96 гривень; - заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 24 176,71 гривень, яку позивач просить стягнути на свою користь.
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 19 грудня 2025 рокупозовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» заборгованість за Кредитним договором № 3/3934654 від 22 червня 2021 року в розмірі 19286 (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 76 коп, з яких: 15744,80 грн заборгованість за тілом кредиту; 3541,96 грн заборгованість за процентами.
В іншій частині позову щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1074 (одна тисяча сімдесят чотири) грн 82 коп.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ТОВ «ФК «БРАЙТ-К», 13 січня 2026 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності, здійснивши з власної ініціативи без будь-яких доводів з боку відповідачки дослідження наявності підстав визнання нікчемною умови Кредитного договору щодо нарахування комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася. Про апеляційне провадження повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 43 463,47 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 червня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 3/3934654, відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти в сумі 35 500,00 гривень строком на 48 місяців з 22 червня 2021 року по 21 червня 2025 року.
Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною), надалі Графік платежів по кредиту, як День повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.
Відповідно до п.1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається Позичальнику на споживчі потреби.
Відповідно до п.1.4. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує проценту винагороду (надалі проценти) щомісячно, в розмірі 11,00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Кредитним договором, а також Позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,50% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Кредитного договору.
Згідно з п.1.5. Кредитного договору встановлено, що всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно Кредитного договору, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя Позичальника (надалі Правила), які є невід`ємною частиною Кредитного договору та розміщені на офіційному сайті Банку: www.credit-agricole.ua.
Відповідно до п.2.1. Кредитного договору встановлено, що з метою обслуговування кредиту Банк відкриває Позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості № UA913006140000029095000610950 в Банку.
Згідно з п.2.2. Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в День повернення кредиту на Рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в День повернення кредиту.
Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору встановлено, що Позичальник відповідає за виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором усім своїм майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством України.
Відповідно до п.2.6. Кредитного договору встановлено, що Банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за Договором, а також угодами про забезпечення, будь-якій третій особі повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про Позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення, яка необхідна або яку Банк вважатиме доцільною.
Відповідно до п.3.1. Кредитного договору встановлено, що у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п.4.5. Кредитного договору встановлено, що шляхом підписання цього Договору Позичальник підтверджує, що він в день укладення Договору особисто отримав свій примірник Договору; умови Договору йому зрозумілі; з Правилами і тарифами банку, що розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений, приймає та погоджується; йому до укладення Договору Банком надано інформацію, яка визначена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Банк виконав свої обов`язки за Кредитним договором № 3/3934654 від 22 червня 2021 року належним чином, що підтверджується випискою за позичковим рахунком позичальника.
Відповідачка порушила умови п. 1.1 та п. 2.2 Кредитного договору не здійснювала повернення кредиту згідно Графіку платежів по кредиту.
18 грудня 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 5-2024. Згідно Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2024 року, 20 грудня 2024 року відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №3/3934654 від 22 червня 2021 року, що був укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 .
Відповідно до Договору відступлення ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за Кредитним договором.
Згідно д п.2.3.4. Правил встановлено, що у разі несплати Позичальником чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування кредитом та/або комісії, згідно з умовами Кредитного договору протягом 30 днів, Банк направляє Позичальнику письмове Повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій.
У зв`язку з несплатою відповідачкою чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування кредитом та/або комісії протягом більш ніж 30 днів на виконання п. 2.3.4. Правил 08 квітня 2025 року за вих. №6154 відповідачці було направлено повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом станом на 20 грудня 2024 року.
Зазначене повідомлення залишилось позичальником невиконаним.
Відповідно до п.2.3.5. Правил встановлено, невиконання Позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення Повідомлення, та/або розірвання договору про надання додаткових чи супутніх послуг, який є обов`язковим для укладення Кредитного договору, і неукладення протягом 15 календарних днів нового договору про надання таких самих послуг з особою, що відповідає вимогам Банку, дає право Банку вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів та/або нарахованих комісій, штрафів та пені. У цьому випадку Банк направляє Позичальнику та його поручителям (за наявності) відповідну письмову вимогу.
У зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язання по погашенню простроченої заборгованості протягом 1 календарного місяця з дати направлення Повідомлення на підставі п.2.3.5. Правил 31 липня 2025 року за вих. №7043 відповідачці було направлено Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії.
Відповідно до п.2.3.6. Правил встановлено, якщо Позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової Вимоги Банком, не виконає Вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно Позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.
Зазначену Вимогу Позичальник також проігнорувала та її вимоги не виконала.
На дату відступлення (20 грудня 2024 року) заборгованість за Кредитним договором становила 35296,98 гривень, яка складалась з: строкової заборгованості за тілом кредиту 2832,87 гривень; простроченої заборгованості за тілом кредиту 12911,93 гривень; заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом 134,17 гривень; заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом 2341,30 гривень; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 887,50 гривень; простроченої заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 16189,21 гривень.
За період з 20 грудня 2024 року по 31 липня 2025 року було нараховано: проценти за користування кредитом 1066,49 гривень; комісія за обслуговування кредитної заборгованості 7100,00 гривень.
За період з 20 грудня 2024 року по 31 липня 2025 року боржником добровільно платежі не сплачувались.
Загальна заборгованість відповідачки за Кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по Кредитному договору №3/3934654 від 22 червня 2021 року становить 43463,47 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 15744,80 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом 3541,96 грн; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 24176,71 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови Кредитного договору були розроблені АТ «Креді Агріколь Банк», то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В частині 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до п.2.3.6. Правил встановлено, якщо Позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової Вимоги Банком, не виконає Вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно Позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.
Таким чином, оскільки відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору та щомісяця не погашала кредит, як визначено кредитним договором, то позивач правомірно звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом.
Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року (провадження 14-131цс19).
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що у ОСОБА_1 перед АТ «Креді Агріколь Банк» наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15744,80 грн, а також процентів за користування кредитом в розмірі 3541,96 грн, що разом становить 19286,76 грн, яку відповідачка зобов`язана сплатити.

Щодо неправомірного нарахування комісії колегія суддів також погоджується з висновоком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Встановлено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2.50% від суми кредиту, тобто, як вірно заначив суд першої інстанції, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. 
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18).
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина 2 статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
У частині 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1-2 статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Подібний за змістом висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, у якій зазначено, що згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності, здійснивши з власної ініціативи без будь-яких доводів з боку відповідачки дослідження наявності підстав визнання нікчемною умови Кредитного договору щодо нарахування комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості та погоджується з висновком районного суду, що положення Кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, розмір основного боргу за кредитним договором, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» складає 19286,76 грн, з яких 15744,80 грн заборгованість за тілом кредиту; 3541,96 грн заборгованість за процентами.
Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення по суті вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
При цьому, враховуючи той факт, що за наслідками апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції не було задоволено апеляційну скаргу, то колегія суддів не вбачає підстав для покладення на відповідачку понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги, а також витрат на правничу допомогу в апеляційному суді.
На підставі викладеного та керуючись ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» - залишити без задоволення.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 19 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя- доповідач О.В. Желепа 

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова