Справа № 570/1656/26
Номер провадження 2/570/1722/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В., за участю секретаря судового засідання Ярошик І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
в с т а н о в и в :
03.04.2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана представником позивача - адвокатом Андрієнко І.В. до ОСОБА_2 , в якій позивач просить розірвати шлюб, укладений сторонами 29.05.2014 року, який зареєстровано Виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №25 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , а також стягнути з відповідача судовий збір та понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.
В обґрунтуванні позовної заяви зазначено, що 29.05.2014 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у Виконавчому комітеті Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №25 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу сторони мають спільну дитину: - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16.07.2025.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначає, що у вересні 2024 року відповідач виїхав за кордон України та з того часу не повертався, створив нові стосунки. Позивачка проживає разом з дочкою за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією акту про проживання ЖБК «Зірка» від 25.03.2026 року. Остання вказує, що спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній.
Крім того, позовні вимоги вмотивовані тим, що протягом останніх півтора року та станом на сьогодні між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, кожен з них живе власними інтересами, моральними принципами та різними поглядами на життя. 
Позивачка стверджує, що фактично сім`я розпалась та подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам.
Відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Процесуальні дії у справі. 
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23.04.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення (виклику) сторін.
Клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що 29.05.2014 року зареєстрували шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у Виконавчому комітеті Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, про що було зроблено відповідний актовий запис за №25 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16.07.2025.
Позивачка у позовній заяві зазначає про факт припинення шлюбних відносин, втрачене почуття любові та взаєморозуміння між сторонами, а також вказує про те, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим.
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.
Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. 
Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. 
Згідно з ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Стаття 112 Сімейного Кодексу України, регламентує, що вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає.
Згідно ч.6 ст.19 ЦПК України, зазначена справа є малозначною справою, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду за правилами спрощеного провадження. 
Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Позивачем наведено достатні дані на підтвердження того, що шлюбні стосунки між сторонами припинено, сторони проживають окремо, що свідчить про формальний характер сімейних стосунків.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що оскільки на даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, спір щодо поділу майна відсутній, відтак є усі підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу. 
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Понесенні позивачем судові витрати підтверджуються квитанцією про сплату судового збору долученою до матеріалів справи у сумі 2 129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) грн 92 коп.
Приймаючи до уваги вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову, у сумі 2 129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) грн 92 коп.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №910/3929/18 та інших.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому Законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позовної заяви позивачем, зокрема, ставиться питання про стягнення з відповідача 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному позивачем розмірі, до матеріалів справи долучено: договір №15 про надання професійної правничої допомоги від 20.03.2026 року, ордер про надання правничої допомоги та рахунок №8 від 20.03.2026 року про вартість правничих послуг, а також квитанцію №18 від 26.03.2026 року про оплату за надані правничі послуги. Однак представником позивача не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат. Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
З огляду на наведене, та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, доказів у справі, задоволення позовних вимог, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 5 000 грн., який буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат позивачу саме в зазначеному розмірі.
При цьому, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.
При цьому, суд враховує, що складання позову у даній справі не потребувало аналізу великої кількості документів. Відтак, надання правничої допомоги адвокатом у даній справі зводилося до складання та подання позовної заяви, з мінімальною кількістю доказів, без участі в судових засіданнях.
Враховуючи зазначене, результат розгляду справи в суді (задоволення позову), оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 206, 223, 259, 263-265, 268, 273, 274, 293, 294, 354 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу — задоволити.
Шлюб, зареєстрований 29.05.2014 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у Виконавчому комітеті Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, про що було зроблено відповідний актовий запис за №25 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 - розірвати.
Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду, яке є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2 129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) грн 92 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1   витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Костопільським РС УДМС України в Рівненській області від 19.07.2014, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Гладишева Х.В.