ЄУН: 336/6091/26
Провадження №: 2-о/336/271/2026 
РІШЕННЯ
іменем України
22 червня 2026 року     м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого Боєва Є.С., 
за участю секретаря судового засідання Нєдєльчевої О.В.,
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника адвоката Логінової В.В.,
заінтересованої особи ОСОБА_2 ,
представників заінтересованої особи адвокатів Дьякової Т.В., Цюприка І.В.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, про видачу обмежувального припису,
ВСТАНОВИВ:
15.06.2026 до суду через свого представника – адвоката Логінову Вікторію Володимирівну звернувся ОСОБА_1 із вказаною заявою.
В обґрунтування заяви зазначено, що з 26.12.2020 року ОСОБА_1 (далі - Заявник) перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано за рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя 19.12.2023 року (справа № 337/5920/23). Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю ОСОБА_2 
10.06.2024 року, у вечірній час, ОСОБА_2 , знаходячись у себе в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , побила малолітнього сина, побиття зафільмувала за допомогою мобільного телефону. Того ж вечора Заявник отримав зазначене відео в соціальній мережі Telegram і прибув до місця проживання ОСОБА_2 , однак самостійно зайти до квартири не зміг, викликав поліцію. Наряд поліції прибув, знайшов ОСОБА_2 на вулиці одну, в стані алкогольного сп`яніння, дуже збуджену, вона приблизно годину не хотіла показувати дитину ОСОБА_4 та надати можливість впевнитись у стані його здоров`я. Весь цей час малолітня дитина знаходилась одна, закрита в квартирі в невідомому стані. Приблизно через годину поліцейським вдалось впевнити ОСОБА_2 потрапити до квартири та передати дитину батькові під розписку. 
13.06.2024 року службою у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, копія якого додається до заяви. 13.06.2024 року за рішенням служби у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району малолітнього ОСОБА_4 передано батькові, ОСОБА_1 
19.06.2024 року за Наказом № 2640 служби у справах дітей Запорізької міської ради малолітнього ОСОБА_4 взято на облік як такого, що опинився у складних життєвих обставинах (скоєння фізичного насильства над дитиною). 
За даним фактом ОСОБА_2 притягнуто до кримінальної відповідальності за ст.126 ч.1 Кримінального Кодексу України. Кримінальне провадження за № 12024087070000271 з обвинувальним актом направлено до Хортицького районного суду м. Запоріжжя (справа № 337/2314/26) і знаходиться на розгляді. 
З липня 2024 року по квітень 2025 року дитина проходила реабілітаційне лікування, отримувала психологічну допомогу. За результатами лікування відповідно до консультативного висновку дитячого психіатра від 09.04.2025 року стан здоров`я дитини «…покращився, дитина стала проявляти більше довіри до дорослих, відзначається добра динаміка в емоційно-вольовому стані та інтелектуально-мовленевому розвитку дитини у порівнянні з попереднім зверненням, в нього відсутній тривожно-фобічний розлад. Для подальшого покращення стану здоров`я дитини рекомендовано корекційна робота з логопедом та психологом, соціальна реабілітація…» 
ОСОБА_2 після факту побиття дитини зверталась до органу опіки і піклування із заявами про повернення дитини їй, про встановлення графіку спілкування з дитиною. Відповідно до рішень органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 07.08.2024р. та 16.10.2024 року, ОСОБА_2 відмовлено у визначені способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , через застосування до сина домашнього насильства з боку матері 10.06.2024 року. 
01.07.2025 року, приблизно о 17. 30 год., ОСОБА_2 , без попередження, незважаючи на рішення органу опіки та суду про відмову їй в наданні можливості особистого побачення з сином, прибула до місця проживання дитини та намагалась викрасти малолітнього сина ОСОБА_4 , коли дитина гуляла в сквері разом із бабусею. В результаті протиправних дій ОСОБА_2 її малолітній ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, психологічну травму, його стан здоров`я після цього погіршився. Після цієї події ОСОБА_6 знову проходив амбулаторне лікування у дитячого хірурга та психіатра. 
Служба у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району провела відповідні заходи з надання соціально-психологічної допомоги сину ОСОБА_7 , який постраждав від домашнього насилля з боку матері 01.07.2025 року. За результатами опрацювання цього факту проведено перевірку умов проживання дитини та 31.07. 2025 року Запорізьким міським центром соціальних служб складено акт оцінки потреб сім`ї, зроблено висновок про належні умови життя дитини з батьком і повідомлено службу у справах дітей Запорізької міської ради по Шевченківському району ( копії акту та висновку служби додаються). 
Крім того, Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на даний час розглядається цивільний спір щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 (справа № 336/7129/24). В даній справі органом опіки та піклування надано обгрунтований Висновок № 22.01/01-34-380 від 09.04.2025 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 . До прийняття рішення судом у справі, зазначений Висновок є єдиним рішенням повноважного органу, яке визначає місце проживання дитини.
З грудня 2025 року на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2025 року малолітній ОСОБА_3 спілкується з матір`ю ОСОБА_2 один раз на тиждень за допомогою відеозв`язку. Кожен раз таке спілкування з матір`ю призводить до великого емоційного навантаження на дитину, яка постраждала від домашнього насильства від матері. Щоразу після спілкування з матір`ю ОСОБА_6 стає вередливим, збудженим, нервовим, в нього з`являються страхи, що мама може його забрати від батька і знову ображати та бити. У зв`язку з такою поведінкою сина ОСОБА_1 звертався за наданням допомоги дитині до дитячого невролога та психолога. 
26.04.2026 року лікар-невролог за результатами огляду дитини надав лікарські рекомендації, серед яких - обмеження спілкування з матір`ю ОСОБА_2 . 
В квітні 2026 року ОСОБА_3 обстежувався дитячим психологом, який за результатами обстеження надав висновок від 01.05.2026 року про те, що взаємодія матері ОСОБА_2 із сином має ознаки негативного впливу на психоемоційний стан дитини та є пов`язаною з зафіксованими фактами фізичного насильства та психологічного тиску. 
За ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2026 року у справі № 336/7129/24 матері було забезпечено особисте спілкування із малолітнім ОСОБА_5 06.06.2026 року, після якого стан здоров`я дитини погіршився, він став дуже знервованим, плакав, просив його не віддавати мамі, вночі прокидався і казав, що йому страшно, в нього з`явилась нетримка сечі вночі. У зв`язку з чим 08.06.2026 року дитина була оглянута лікарем –неврологом, яким встановлено діагноз-астеноневротичний сіндром, неврозоподібний енурез, НДСТ та призначено амбулаторне лікування дитині.
Отже, за останні місяці спілкування із матір`ю дитина ОСОБА_3 постійно знаходиться в стресовому стані, не бажає бачитись із матір`ю, спілкуватись із нею, боїться її. Це є наслідком того, що ОСОБА_6 за час проживання із матір`ю постраждав від домашнього насильства з боку матері ОСОБА_2 , за що ОСОБА_2 зараз притягається до кримінальної відповідальності (кримінальне провадження № 337/2314/26, яке розглядається Хортицьким районним судом м. Запоріжжя). 
Отже, контакти дитини із матір`ю за період з грудня 2025 року по теперішній час мають характер психологічного тиску на дитину, призводять до погіршення стану здоров`я малолітнього ОСОБА_4 , не дають можливості забезпечити відновлення його психологічного стану та травмують дитину в подальшому. 
Окремо варто зазначити, що ОСОБА_2 систематично відправляє Заявнику повідомлення на електронну пошту та в соціальні мережі з образами, приниженням і погрозами, проявляє свою агресивну поведінку відносно ОСОБА_1 . 
Наразі дитині необхідно забезпечити належні умови відновлення її психоемоційного стану, у тому числі шляхом уникнення стресових психотравматичних ситуацій.
За наведеного Заявник вважає, що малолітній син ОСОБА_3 , як жертва домашнього насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому що наявні обґрунтовані ризики можливого повторного вчинення матір`ю дитини, ОСОБА_2 , домашнього насильства щодо малолітнього сина, ОСОБА_4 .
На підставі викладеного, просить видати обмежувальний припис на строк шість місяців стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь-які контакти з дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : особисті зустрічі; будь-яке спілкування телефоном та іншими засобами зв`язку, в тому числі відеозв`язок як особисто, так і через третіх осіб.

16.06.2026 від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 – адвоката Цюприка І.В. надійшли заперечення на заяву про видачу обмежувального припису. 
В обґрунтування заперечень адвокат зазначає, що ОСОБА_1 у липні 2025 року звертався до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2025 року у справі № 336/6805/25 зазначену заяву було задоволено. Разом з тим, постановою Запорізького апеляційного суду у справі № 336/6805/25 від 03.12.2025 було скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2025 року у справі № 336/6805/25 про видачу обмежувального припису та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. Таким чином, суд апеляційної інстанції вже здійснив перевірку доводів ОСОБА_1 щодо нібито вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, надав оцінку поданим ним доказам та дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_2 такого виняткового заходу захисту як обмежувальний припис. Повторне звернення ОСОБА_1 із новою заявою про видачу обмежувального припису суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права, та фактично спрямоване на повторне ініціювання судового розгляду тотожних вимог до завершення розгляду попереднього спору.
30.04.2026 року ОСОБА_1 вже звертався до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із черговою заявою про видачу обмежувального припису, яка розглядалася у справі № 336/4078/26, однак, 09.06.2026 року заявник самостійно відмовився від поданої заявита просив закрити провадження у справі. Вже наступного дня 10.06.2026 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з новою заявою про видачу обмежувального припису, яка розглядалася у справі № 336/5914/26, однак, 11.06.2026 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя було відмовлено у відкритті провадження. 
Вказане, на думку представника заінтересованої особи, свідчить про систематичне зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, що суперечить принципам добросовісності учасників судового процесу.
Окрім цього, на даний час у провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 336/7129/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини та її повернення матері, а також за зустрічним позовом ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком. У межах зазначеного провадження судом безпосередньо вирішуються ключові питання щодо реалізації батьківських прав та обов`язків сторін, порядку участі кожного з батьків у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , а також визначення оптимальної моделі забезпечення його найкращих інтересів. Крім того, у вказаній справі вже застосовані заходи забезпечення позову, якими тимчасово врегульовано порядок спілкування матері з дитиною до ухвалення остаточного судового рішення по суті спору. Разом з тим, у разі задоволення заяви ОСОБА_1 фактично виникне ситуація, за якої один із батьків отримає додатковий процесуальний механізм впливу на перебіг справи про визначення місця проживання дитини поза межами відповідного цивільного провадження. Таким чином, заявлені вимоги про видачу обмежувального припису фактично є спробою опосередкованого впливу на предмет розгляду іншої цивільної справи, що суперечить завданню цивільного судочинства та правовій природі самого інституту обмежувального припису.
Вважає твердження ОСОБА_1 про нібито вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно малолітнього ОСОБА_4 є голослівними. Станом на день розгляду заяви відсутнє будь-яке судове рішення, яке набрало законної сили, або інший процесуальний акт компетентного органу, яким би було встановлено факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно заявника чи малолітньої дитини. Посилання заявника на наявність кримінального провадження № 337/2314/26, яке перебуває на розгляді Хортицького районного суду м. Запоріжжя, не свідчить про доведеність обставин, на які посилається заявник, та не може підміняти собою вирок суду. Окрім цього, за заявою Заявника вже було ініційовано кримінальне провадження № 120250872080001085 від 27.08.2025, яке в подальшому було закрито, оскільки під час досудового розслідування не встановлено факту систематичного вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства або заподіяння психологічних страждань щодо сина – ОСОБА_3 чи чоловіка ОСОБА_1 .
Також представник заінтересованої особи ставить під сумнів медичні висновки та висновки психолога, якими обґрунтовується заява про видачу обмежувального припису. 

В судовому засіданні Заявник та його представник підтримали заяву про видачу обмежувального припису.
Заінтересована особа ОСОБА_2 та її представники заперечували проти цієї заяви.
Представник органу опіки та піклування надав заяву від 16.06.2026 про розгляд справи за його відсутності.
Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 , зокрема показали, що визначене ухвалою суду від 02.06.2026 у справі № 336/719/24 особисте спілкування матері із дитиною відбулося фактично в присутності батька 06.06.2026. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що дійсно проводила психологічне дослідження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Пояснила, що спочатку спілкувалася із бабусею дитини, потім із дитиною – з кожним окремо. Роз`яснила методики, які застосовували в ході психологічного дослідження. За результатами дослідження складено висновок від 01.05.2026. Свідок є кандидатом психологічних наук, має 20 річний стаж, обіймає посаду доцента у вищому навчальному закладі.
Свідок ОСОБА_9 показала суду, що є матір`ю Заявника. На її думку, ОСОБА_2 має неадекватну поведінку. Дитині краще бути в родині свідка та Заявника. ОСОБА_1 та вона неодноразово зверталися до спеціалістів з приводу фізичного та психологічно здоров`я дитини. Зазначила, що після кожного спілкування ОСОБА_2 із дитиною, у тому числі 06.06.2026 на виконання судового рішення, ОСОБА_6 змінює свою поведінку. Вважає, якщо надати ОСОБА_2 особисте спілкування із Глібом, та викраде дитину та вивезе її за кордон.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить такого висновку
Відповідно до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до припису ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя 19.12.2023 року (справа № 337/5920/23). У період шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час дитина мешкає із Заявником за адресою: АДРЕСА_2 .
10.06.2026 складено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 16 КК України, а саме у тому, що вона 10.06.2024, перебуваючи за місцем свого мешкання, маючи умисел, спрямований на вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, відносно свого малолітнього сина, нанесла не менше одного удару долонею руки по сідницям та тулубу, чим завдала малолітньому ОСОБА_3 фізичний біль, не завдавши при цьому тілесних ушкоджень (а.с. 10-18). Вказаний обвинувальний акт надійшов на розгляд до Хортицького районного суду м. Запоріжжя.
09.04.2025 районною адміністрацією ЗМР по Шевченківському району складено висновок, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком, ОСОБА_1 (а.с. 25-27,зворот).
Відповідно до Витягу з протоколу № 33 засідання комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 07.08.2024, ОСОБА_2 відмовлено у визначенні способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_10 , який мешкає разом з батьком ОСОБА_1 .
Згідно з Витягом з протоколу № 43 засідання комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 16.10.2024, ОСОБА_2 відмовлено у визначенні способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_10 .
Згідно з висновком психолога від 18.12.2024 за результатами слідчий дій, розвиток ОСОБА_3 відповідно до вікового періоду до 3-х років характеризується достатнім рівнем фізичного розвитку. Когнітивний та мовленевий розвиток дитини відповідає віковим особливостям тощо. (а.с. 31, зворот – а.с. 33, зворот).
Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 09.04.2025 ОСОБА_3 доступний контакту. Орієнтований на емоційно-комфортну взаємодію. Пізнавальний та ігровий інтерес вікові. Мислення не порушене, логічне. Емоції жваві. Власне мовлення з порушенням вимови, словниковий запас недостатній. Розуміння зверненого мовлення на достатньому рівні. Загальна обізнаність де-що знижена. Володіє навичками самообслуговування відповідно віку. Долучається до виконання наочних конструктивних завдань на зорове співвідношення. Увагу утримує. Довільний компонент психічної діяльності та регулятивні процеси не порушені. Дитина демонструє довірлеве відношення у спілкуванні з дорослими. Відзначається добра динаміка в емоційно-вольовому стані та інтелектуально-мовленевому розвитку дитини у порівнянні з попереднім зверненням. Висновок спеціаліста: Органічний емоційно-лабільний розлад. Змішаний специфічний розлад розвитку з переважним порушенням мовлення. Рекомендації: Корекційна робота з логопедом та психологом. Соціальна реабілітація (а.с. 44).
На розгляді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 336/7129/24 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та зустрічним позовом останнього про визначення місця проживання дитини.
Ухвалою суду від 19.06.2025 у справі № 336/7129/24 частково задоволено заяву про забезпечення позову. Зобов`язано ОСОБА_1 до ухвалення судом рішення у справі надавати ОСОБА_2 можливість спілкуватися із сином ОСОБА_3 ,. ІНФОРМАЦІЯ_3 , за допомогою відеозв`язку один раз на тиждень коного тижня в присутності батька ОСОБА_1 , та повідомляти її про місце перебування, стан здоров`я та умови проживання дитини (а.с. 19-21).
Досліджений у судовому засіданні відеозапис свідчить про небажання дитини спілкуватися із матір`ю за допомогою відеозв`язку.
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій зазначив, що він особисто та малолітній син ОСОБА_3 постійно потерпають від домашнього насильства з боку ОСОБА_2 . Просив суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав: 1) заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань 200 метрів до місця проживання постраждалих осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 ; 2) заборонити ОСОБА_2 будь-які контакти з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , включаючи особисті зустрічі, телефонні дзвінки, листування та спілкування через третіх осіб; 3) заборонити ОСОБА_2 розшукувати постраждалих осіб - ОСОБА_1 та дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вони перебувають у безпечному місці, невідомому для кривдника; 4) заборонити ОСОБА_2 наближатись до місця роботи, дитячого садочку, інших місць частого відвідування постраждалих осіб ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 5) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами - ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2025 у справі 336/6805/25 заяву задоволено, видано обмежувальний припис строком на 6 місяців.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.12.2025 рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено (а.с. 94-100).
За висновком проведення судово-психологічної експертизи № 1628 від 11.12.2025, мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має наступні психологічні особливості: активність, комунікабельність, гнучкість поведінки, достатній самоконтроль, впевненість в собі, благоприємна самооцінка, цілеспрямованість, самостійність, реалістичність оцінювання. уживчивість у міжособистісних стосунках, схильність до дотримання установлених правил та суспільних моральних вимог. Провідними мотиваційними чинниками матері ОСОБА_2 є значущість прийняття синами (в т.ч. і молодшим сином ОСОБА_3 ), спілкування з ним, прийняття участі в їхньому вихованні та піклуванні про них, забезпеченні добробуту та благополуччя дітей, страх відкидання з боку дітей, значущість здоров`я та благополуччя дітей, значущість сімейних та міжособистісних стосунків. Виховна поведінка матері ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 характеризується наявністю вираженого почуття материнської любові, значущим позитивним ставленням, почуттям турботи та прагненням піклування про добробут та благополуччя сина, диференційованою материнською позицією, послідовним та гнучким типом материнського відношення, орієнтованого на забезпечення моральних та матеріальних потреб дитини (а.с. 116-120).
Ухвалою суду від 02.06.2026 у справі № 336/7129/24 зобов`язано ОСОБА_1 до ухвалення судом рішення у справі надавати ОСОБА_2 можливість особисто бачитися та спілкуватися із сином без присутності батька за адресою: АДРЕСА_1 , а саме кожної суботи з 10:00 год до 17:00 год., враховуючи при цьому графік харчування та відпочинку дитини. В разі звернення ОСОБА_2 за інформацією про місце перебування ОСОБА_3 , стан його здоров`я та умови проживання, зобов`язати ОСОБА_1 надавати таку інформацію (а.с. 22-24).
Відповідно до консультаційного висновку невролога дитячого від 26.04.2026, ОСОБА_3 встановлено діагноз Опозиційно-акцентуйований розлад .Рекомендації: обмежити спілкування з мамою дитин та її родичами. Сонапакс 10 мг 1/2 пігулки х 1р. на добу, протягом 2-3 місяців (а.с. 43).
Згідно з консультаційним висновком невролога дитячого від 08.06.2026, основний діагноз: Астеноневротичний синдром. Неврозоподібний енурез. НДСТ. Рекомендації: 1. Консультація психолога. 2. Нервозит по 5 мл 2 рази на день, зранку та пообіді, місяць. 3. Дріптан по 1/2 т обід, вечір, місяць. 4. Кардонат ель карнітін по 1 чайній ложці 2 рази на день, місяць. 5. Консультація дитячого невролога к.мед.н. повторна через місяць (а.с. 42).
Відповідно до висновків психологічного дослідження від 01.05.2026: 1. Сімейне середовище, в якому перебуває ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент проведення психологічного дослідження сприяє відновленню його психоемоційного стану. Він має сформовану емоційну прив`язаність до батька та бабусі ОСОБА_11 , які реалізують виховну поведінку, що ґрунтується на довірливих стосунках між ними, орієнтовану на розуміння почуттів та потреб ОСОБА_12 , надання йому прийняття та підтримки. Зокрема, між членами родини (до якої ОСОБА_6 відносить ОСОБА_13 -молодшого брата батька, батька ОСОБА_1 , бабусю - ОСОБА_9 , прабабусю ОСОБА_14 та дідуся ОСОБА_15 ) Спостерігаються емоційно теплі стосунки та позитивне ставлення одне до Одного. Родина у цьому складі для ОСОБА_12 є безпечним місцем, де задовольняються його потреби в стабільних умовах життя, емоційному комфорті, любові та захисті. 2. Психоемоційний стан дитини на момент обстеження є відносно стабільним та компенсованим, із наявністю безпечного та підтримуючого середовища. Водночас зберігаються фактори психологічного ризику, пов`язані з психотравматичним досвідом взаємодії з матір`ю, а саме: негативне ставлення до матері, що проявляється у запереченні ОСОБА_12 самого факту її наявності («у мене немає мами»), використанні негативних характеристик під час опису власних уявлень про маму та небажанні контактувати з нею; наявність захисних психологічних механізмів (емоційне відторгнення), що сформувалися у дитини з метою зниження внутрішнього напруження. Водночас зберігається латентна тривожність, яка не завжди усвідомлюється вербалізується дитиною, але проявляється опосередковано (зокрема у вигляді збудження після контактів із матір`ю, або труднощів із засинанням, страху бути забраним із звичного середовища). 3. ОСОБА_16 сфера недостатньою дитини характеризується диференційованістю та обмеженою здатністю до вербалізації переживань, що частково відповідає віковим особливостям, однак це також може бути наслідком пережитого стресу та дії захисних механізмів. 4. За результатами обстеження можна констатувати, що взаємодія ОСОБА_2 (матері ОСОБА_12 ) з її сином ОСОБА_10 має ознаки негативного впливу на психоемоційний стан дитини, та є пов`язаною з зафіксованими фактами фізичного насильства та психологічного тиску (а.с. 45-47).
Інші докази надані учасниками справи суд не приймає до уваги, як такі що не стосуються предмету заяви, адже в цій справі розглядається питання щодо видачі обмежувального припису, спір про визначення місця проживання дітей розглядається Шевченківським районним судом м. Запоріжжя (справа № 336/7129/24).
Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом у ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII визначено, що психологічне насильство –форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.
Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц.
Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22
Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (див. постанову Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону .
Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення , а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2020 року у справі №753/8626/19 вказав, що спір щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, що регулюється, зокрема, нормами СК України та ЦК України, не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису, зокрема, шляхом видання обмежувального припису.
Заходи, що просить застосувати Заявник фактично позбавлять змоги мати спілкуватися з сином, що не може бути вирішено в межах справи про видачу обмежувального припису, а є предметом спору в інших справах.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, проте заявник має довести наявність підстав для видачі обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №202/11119/22).
Надані докази свідчать, що ОСОБА_2 , можливо і вчинила одноразове фізичне насильство відносно дитини ще 10.06.2024 (вказане кримінальне провадження не розглянуто судом), однак судом не встановлені ризики продовження фізичного насильства до дитини з боку матері.
Досліджені судом докази, у тому числі наданий відеозапис спілкування матері з дитиною за допомогою відеозв`язку, не свідчить про вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства щодо дитини у розумінні Закону № 2229-VIII ні під час періодичного спілкування через відеозв`язок, ні під час особистого спілкування 06.06.2026 в присутності батька.
Висновки психологічного дослідження та консультативні висновки невролога дитячого мають оцінюватися у межах цивільної справи № 336/7129/24 про визначення місця проживання дитини поряд з іншими доказами.
Отже, звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, Заявник не може підміняти вирішення спору про визначення місця проживання дитини. Навіть побоювання матері Заявника, що ОСОБА_2 зможе викрасти дитину, не є підставою для видачі обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Таким чином, оскільки Заявником належним чином не доведено наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо обмежувального припису, заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 81, 263-265, 294, 350-6, 353 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 29.06.2026

Суддя Є.С. Боєв

22.06.26