ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 травня 2026 року	Справа №160/28923/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу,-

УСТАНОВИВ:

06.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 в якій просить визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 16.08.2025 року № 27 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності в сумі 107081,25 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що обіймає посаду начальника відділення державних закупівель військової частини НОМЕР_4 у званні старшого лейтенанта. Оскаржуваним наказом, прийнятим за результатами службового розслідування, його було притягнуто до повної матеріальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 3, п. 4 ч. 1 ст. 6, ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Позивач вважає наказ протиправним з огляду на те, що у наказі не конкретизовано, який саме службовий обов`язок ним було порушено, а посилання в оскаржуваному наказі на порушення статей Статуту внутрішньої служби є загальними і не дають можливості встановити яке саме порушення було ним допущено. Крім того, зазначає, що оскаржуваний наказ не містить опису його дій, які б містили ознаки кримінального правопорушення. Також позивачем зазначається, що оскаржуваний наказ не містить підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між його діями та шкодою, яка начебто була спричинена і як наслідок в оспорюваному наказі відсутнє обґрунтування розподілу матеріальної шкоди поміж особами які фігурували у службовому розслідуванні.
Ухвалою суду від 09.10.2025 було відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (без участі сторін).
29.10.2025 на адресу суду надійшов відзив Відповідача, а 30.10.2025 надійшли додаткові письмові пояснення Відповідача.
Відповідач у відзиві від 29.10.2025 та додаткових поясненнях від 30.10.2025 проти задоволення позову заперечував. Зокрема Відповідач зазначив, що службовим розслідуванням, проведеним за наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.07.2025 № 577, встановлено факт закупівлі за договорами з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «БЕТОН МАРКЕТ» від 14.11.2024 № 28/10-24 та від 04.12.2024 № 238 сумішей бетонних готових важких клас В15 (М 200), крупність заповнення 10 мм і менше, в обсязі 133 мі на загальну суму 564585,00 грн, що значно перевищує обсяг (10,185 мі), передбачений перевіреною проектно-кошторисною документацією на будівництво опорних пунктів №№ 1/5, 2/5, 3/5, 4/5, 10/5, 11/5, 12/5, 13/5, 14/5 у Дніпропетровській області. За результатами обстеження зазначених об`єктів будівництва використання сумішей бетонних не виявлено. Позивач, як секретар комісії з розгляду комерційних/цінових пропозицій та уповноважена особа за ст. 11 ЗУ «Про публічні закупівлі», підписав протоколи комісії від 29.10.2024 № 83 та від 21.11.2024 № 143 за відсутності фактично отриманих на той момент комерційних пропозицій конкурентів; крім того, підписав акти приймання запасів від 06.12.2024 №№ 06/12-01 - 06/12-05 на товар, який фактично не надходив на склад. Розрахунок частки позивача (107081,25 грн) наведено у довідці-розрахунку фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 від 14.08.2025, що є додатком до акта службового розслідування.
Суд дослідивши наявні у справі письмові докази приходить до наступних висновків.
Позивач ОСОБА_1 обіймає посаду начальника відділення державних закупівель військової частини НОМЕР_4 у званні старшого лейтенанта.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 27.02.2024 № 141 «Про затвердження Положення та Складу комісії з розгляду комерційних/цінових пропозицій щодо закупівлі озброєння, військової і спеціальної техніки, а також робіт і послуг із ремонту, озброєння, військової і спеціальної техніки та будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд за КПКВ 2105700 за КЕКВ 2210,2240,2260 та 3110 на період дії правового режиму воєнного стану» позивача призначено секретарем комісії з розгляду комерційних/цінових пропозицій щодо вивчення товарів оборонного призначення; одночасно позивач виступав уповноваженою особою, відповідальною за організацію та проведення процедур закупівлі/спрощених закупівель в розумінні ст. 11 ЗУ «Про публічні закупівлі».
29.10.2024 та 21.11.2024 комісія у складі голови - заступника командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_2 та секретаря - Позивача склала протоколи № 83 та № 143 відповідно, на підставі яких укладено договори з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «БЕТОН МАРКЕТ» від 14.11.2024 № 28/10-24 (на суму 250455,00 грн, обсяг 59 мі, ціна 4245,00 грн з ПДВ за 1 мі) та від 04.12.2024 № 238 (на суму 314130,00 грн, обсяг 74 мі, ціна 4245,00 грн з ПДВ за 1 мі).
Відповідно до акту службового розслідування зазначено, що з доданих до протоколу від 29.10.2024 №83 (підписаного головою комісії полковником Шаргу В. секретарем ст. лейтенантом ОСОБА_3 ) комісією з розгляду комерційних/цінових пропозицій щодо вивчення товарів оборонного призначення було здійснено відбір постачальника щодо укладення договору із закупівлі сумішей бетонних готових важких, клас В15 (М 200), крупність заповнення 10 мм і менше. З доданих до протоколу документів вбачається, що розглянуто дві комерційні пропозиції та одна специфікація:
ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «БЕТОН МАРКЕТ» (комерційни пропозиція недодана) надано сертифікат до договору від 14.11.2024 №28/10-24 з ціною за мі - 3537,50 грн. (без ПДВ) в протоколі зазначено 4245,00 грн. з ПДВ;
Комерційна пропозиція ТОВ «ПРОМЕКОБУД» з ціною за мі - 4305,00 грн. з ПДВ (вихідний від 06.11.2024 № 6, без реєстрації вхідного документу);
Комерційна пропозиція ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «З.З.Б.К. № 1» з ціною за мі - 4325,00 грн. з ПДВ (вихідний від 07.11.2024 № 21, без реєстрації вхідного документу).
В акті службового розслідування зроблено висновок, що на час складання протоколу від 29.10.2024 №83 комерційні пропозиції були відсутні, їх фактично було отримано після його складання.
В подальшому було укладено договори з ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «БЕТОН МАРКЕТ» від 14.11.2024 № 28/10-24 (на суму 250455,00 грн, обсяг 59 мі, ціна 4245,00 грн з ПДВ за 1 мі) та від 04.12.2024 № 238 (на суму 314130,00 грн, обсяг 74 мі, ціна 4245,00 грн з ПДВ за 1 мі).
Поставка товару нібито здійснена відповідно до видаткових накладних від 15.11.2024 №№ Б-001969, Б-001970, Б-001971, Б-001972 (за договором № 28/10-24) та від 06.12.2024 №№ Б-002122, Б-002123, Б-002124, Б-002125, Б-002126 (за договором № 238). Оплата проведена в повному обсязі. Товаро-транспортні накладні на підтвердження реальності постачання товару у матеріалах розслідування відсутні.
Оприбуткування товару, поставленого нібито за договором від 04.12.2024 № 238, проведено на підставі актів приймання запасів від 06.12.2024 №№ 06/12-01, 06/12-02, 06/12-03, 06/12-04, 06/12-05, які підписав, серед інших, позивач. Стосовно договору від 14.11.2024 № 28/10-24 у відзиві відповідач зазначає, що відповідних актів приймання запасів комісії з службового розслідування не надано.
За результатами обстеження об`єктів будівництва опорних пунктів №№ 1/5, 2/5, 3/5, 4/5, 10/5, 11/5, 12/5, 13/5, 14/5, проведеного посадовими особами військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_4 , сумішей бетонних готових важких клас В15 (М 200) не виявлено. З пояснень посадових осіб батальйону інженерної підтримки (молодшого лейтенанта ОСОБА_4 , старшого лейтенанта ОСОБА_5 , лейтенанта ОСОБА_6 ) вбачається, що бетонна суміш на будівельний майданчик не постачалася; для замазки швів між бетонними блоками використовувались цемент і пісок. За поясненнями полковника ОСОБА_2 , частина бетону використана для облаштування підлоги складу військової частини НОМЕР_4 у АДРЕСА_3 , решту замінено на інші будівельні матеріали (фундаментні блоки та плити перекриття); документального підтвердження цих обставин у матеріалах розслідування не наведено.
Згідно з висновками акта службового розслідування від 15.08.2025 № 1497/21-162 загальний розмір шкоди, завданої державі, визначено у сумі 564585,00 грн. У довідці-розрахунку від 14.08.2025, складеній помічником командира - начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 (додаток до акта розслідування), встановлено суму, що підлягає стягненню з Позивача в порядку повної матеріальної відповідальності, - 107081,25 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 16.08.2025 №27 семеро посадових осіб військової частини НОМЕР_4 (полковник ОСОБА_7 , полковник ОСОБА_2 , лейтенант ОСОБА_8 , старший лейтенант ОСОБА_1 , молодший лейтенант ОСОБА_4 , старший лейтенант ОСОБА_5 , старший сержант ОСОБА_9 ) притягнуто до повної матеріальної відповідальності.
Зокрема в оскаржуваному наказі зазначено, що в діях службових (посадових) осіб військової частини НОМЕР_4 встановлено порушення статей ст.ст. 11, 16, 58, 66, 71, 83 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 11 ЗУ «Про публічні закупівлі», п. 1.3 Інструкції з організації договірної роботи в Державній спеціальній службі транспорту.
В абзаці 2 п.2 Наказу від 16.08.2025 №27 зазначено: «Командиру військової частини НОМЕР_4 вжити заходів та в порядку частини першої статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнути до матеріальної відповідальності:
начальника відділення державних закупівель військової частини НОМЕР_4 старшого лейтенанта ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 3, пункту 4 частини першої статті 6, статті 6, статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» притягнути до матеріальної відповідальності в сумі 107081,25 грн.
… ».
З наказом № 27 від 16.08.2025 позивача ознайомлено 06.09.2025.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі – Закон №160-ІХ) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, завдану з вини особи. 
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, а також надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №160-ІХ).
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків.
Частиною 2 ст.3 Закону №160-ІХ встановлено умови притягнення до матеріальної відповідальності. Зокрема до таких умов належить: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.
Згідно зі ст. 8 Закону №160-ІХ розслідування призначається письмовим наказом командира; повинно бути завершено протягом одного місяця (з можливим продовженням ще на один місяць); за результатами розслідування складається акт (висновок), а в разі доведення вини у п`ятнадцятиденний строк видається наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності з зазначенням суми, що підлягає стягненню. Частина 8 ст. 8 Закону передбачає, що у разі завдання шкоди кількома особами в наказі визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Перевіривши оскаржуваний наказ на предмет його відповідності критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України, та на наявність необхідних умов притягнення до матеріальної відповідальності, суд виходить з такого.
Щодо правового статусу позивача та правової природи його посадових повноважень суд зазначає наступне.
Перед розглядом підстав притягнення до матеріальної відповідальності суд вважає за необхідне визначити правовий статус позивача у спірних правовідносинах та межі його посадових повноважень.
Відповідно до п. 35 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» уповноважена особа - службова (посадова) чи інша особа, яка є працівником замовника і визначена відповідальною за організацію та проведення процедур закупівлі/спрощених закупівель. 
Частиною 10 ст. 11 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що уповноважена особа: 
1) планує закупівлі та формує річний план закупівель в електронній системі закупівель;
2) здійснює вибір процедури закупівлі; 
3) проводить процедури закупівель/спрощені закупівлі;
3-1) оприлюднює в електронній системі закупівель звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель, у випадку здійснення закупівель відповідно до частини сьомої статті 3 цього Закону;
4) забезпечує рівні умови для всіх учасників, об`єктивний та чесний вибір переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі;
5) забезпечує складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених цим Законом;
6) забезпечує оприлюднення в електронній системі закупівель інформації, необхідної для виконання вимог цього Закону;
7) здійснює інші дії, передбачені цим Законом.
Рішення уповноваженої особи оформлюються протоколом із зазначенням дати прийняття рішення, який підписується уповноваженою особою.
З наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 27.02.2024 № 141 вбачається, що позивач одночасно виконував дві функції: був призначений секретарем комісії з розгляду комерційних/цінових пропозицій (виконував допоміжну функцію щодо документального оформлення засідань комісії) та виступав уповноваженою особою з закупівель (відповідав за організацію та проведення процедур закупівлі).
Суд звертає увагу, що сам по собі статус уповноваженої особи з закупівель не утворює автоматично підстав для повної матеріальної відповідальності за весь обсяг шкоди, що могла бути завдана внаслідок неналежного проведення закупівлі. Закон встановлює вичерпний перелік підстав повної матеріальної відповідальності (ст. 6 Закону №160-ІХ), серед яких передача майна під звіт за разовою довіреністю, нестача військового або іншого майна, передача майна в особисте користування, діяння з ознаками кримінального правопорушення тощо. Жодна з цих підстав не виникає автоматично з обіймання посади уповноваженої особи з закупівель - кожна вимагає окремого встановлення відповідних фактичних обставин та належного їх обґрунтування.
Уповноважена особа з закупівель за загальним правилом несе матеріальну відповідальність на підставах, передбачених ч. 1 ст. 3 Закону №160-ІХ, - за пряму дійсну шкоду, завдану неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням службових обов`язків, з обов`язковим доведенням сукупності всіх чотирьох умов матеріальної відповідальності (наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний зв`язок, вина). Перехід до повної матеріальної відповідальності за п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону можливий лише за наявності окремо встановленої спеціальної обставини - наявності в діях особи ознак кримінального правопорушення, - яка не може презюмуватися лише з факту обіймання певної посади чи виконання певних службових функцій.
Щодо встановлення протиправної поведінки позивача та порушеного ним обов`язку суд зазначає наступне.
Притягнення до матеріальної відповідальності передбачає чітке встановлення невиконання чи неналежного виконання конкретного службового обов`язку, покладеного на особу нормативно-правовим актом, посадовою інструкцією або іншим встановленим у визначеному порядку джерелом. Без визначення конкретного обов`язку не можна оцінити ані наявності протиправної поведінки, ані причинно-наслідкового зв`язку, ані вини особи.
Оскаржуваний наказ та акт службового розслідування містять перелік нормативних положень, які, на думку відповідача, порушені посадовими особами військової частини НОМЕР_4 - статті 11, 16, 58, 66, 71, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, стаття 11 Закону України «Про публічні закупівлі», пункт 1.3 Інструкції з організації договірної роботи в Державній спеціальній службі транспорту. Однак щодо позивача в наказі не конкретизовано, який саме обов`язок з числа передбачених наведеними нормами він порушив, у чому саме полягало невиконання чи неналежне виконання цього обов`язку та як це невиконання співвідноситься з функціональними обов`язками начальника відділення державних закупівель та уповноваженої особи з закупівель.
При цьому статті 58, 66 та 71 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначають обов`язки командира військової частини, командира бригади та заступника командира бригади відповідно і за змістом до посади Позивача не застосовуються. Статті 11 та 16 Статуту мають загальний характер (визначають загальні обов`язки військовослужбовця та обов`язок виконувати службові обов`язки за посадою) і самі по собі не містять конкретного обов`язку, порушення якого може бути підставою для матеріальної відповідальності у спірних правовідносинах. Стаття 83 Статуту визначає обов`язки начальника служби бригади і також не може автоматично застосовуватися до посади начальника відділення державних закупівель без визначення відповідних функціональних обов`язків в установленому порядку.
Стаття 11 ЗУ «Про публічні закупівлі» містить вимоги до уповноваженої особи з закупівель щодо забезпечення об`єктивності та неупередженості процесу організації та проведення процедур закупівлі. Однак у наказі не визначено: яка саме частина ст. 11 цього Закону порушена позивачем; у чому конкретно полягало порушення (зокрема - чи стосується воно процедури проведення закупівлі без використання електронної системи закупівель за п. 43 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2022 № 1275, чи стосується порядку складання протоколів комісії за результатами розгляду цінових пропозицій, чи стосується обґрунтування потреби в обсягах товару); та яким чином це порушення перебуває у причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у визначеному розмірі.
Згідно з пунктом 4 розділу V Порядку № 90 в описовій частині акта службового розслідування мають зазначатися неправомірні дії військовослужбовця, його вина, причинний зв`язок між неправомірними діями та подією, що трапилась, а також вимоги нормативно-правових актів, які було порушено. 
Суд констатує, що щодо позивача наведені у ст.6 Закону №160-ІХ перелік умов для матеріальної відповідальності не були наведені з належним ступенем конкретизації, що унеможливлює судову перевірку обґрунтованості висновків розслідування у відповідній частині.
Щодо застосування пункту 4 частини першої статті 6 Закону (повна матеріальна відповідальність за діяння з ознаками кримінального правопорушення) суд зазначає наступне.
Відповідач застосував до позивача пункт 4 частини першої статті 6 Закону, який передбачає матеріальну відповідальність у повному розмірі за вчинення діяння, що має ознаки кримінального правопорушення. У акті службового розслідування та оскаржуваному наказі вказано на ознаки складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України.
Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України (привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем у великих розмірах в умовах воєнного стану), характеризується прямим умислом і корисливим мотивом. Склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України (службове підроблення, що спричинило тяжкі наслідки), також характеризується виключно прямим умислом - винний усвідомлює неправдивий характер відомостей, які вносяться ним до офіційних документів, або усвідомлює, що документ, який він видає, не відповідає дійсності.
Встановлення наявності прямого умислу, корисливого мотиву та інших ознак суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення - це функція органів досудового розслідування і суду в кримінальному провадженні, що здійснюється у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку. Стандарт доказування для висновку про наявність складу кримінального правопорушення (відповідно до ст. 2, ч. 2 ст. 17, ст. 91 КПК України) принципово відрізняється від стандарту, прийнятного при службовому розслідуванні. Висновок службового розслідування може бути приводом до повідомлення про підозру або відправною точкою для досудового розслідування, але самостійно не може замінити встановлення наявності або відсутності складу кримінального правопорушення.
В акті службового розслідування від 15.08.2025 № 1497/21-162 та в оскаржуваному наказі констатовано наявність ознак ч. 4 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України в діях усіх семи посадових осіб військової частини НОМЕР_4 в загальній формі - без розмежування діянь кожної з них, без зазначення конкретної форми вчинення (привласнення, розтрата або заволодіння - у разі ст. 191 КК України) щодо кожної особи, без аналізу суб`єктивної сторони (наявності прямого умислу та корисливого мотиву) саме щодо Позивача та без посилання на конкретні докази, які підтверджували б ці елементи. Більше того, у самому акті розслідування зазначається, що вина одних посадових осіб полягала «в недбалому ставленні до виконання службових обов`язків» (полковник ОСОБА_7 , старший лейтенант ОСОБА_5 , молодший лейтенант ОСОБА_4 ), а інших - у «прямому умислі на внесення завідомо неправдивих даних в офіційні документи та заволодіння майном частини» (полковник ОСОБА_2 , старший лейтенант ОСОБА_1 , лейтенант ОСОБА_8 , старший сержант ОСОБА_9 ). Однак така кваліфікація не отримала обґрунтування - не вказано, з яких саме обставин і доказів комісія дійшла висновку про наявність прямого умислу саме у позивача, тоді як щодо інших осіб встановлено лише недбалість.
У матеріалах справи відсутні відомості про порушення кримінального провадження за фактом діянь позивача, повідомлення про підозру, обвинувальний акт чи вирок суду, які могли б підтверджувати наявність ознак кримінального правопорушення в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач застосував до позивача пункт 4 частини першої статті 6 Закону без належного обґрунтування наявності в його діях ознак складу кримінального правопорушення. Це не означає, що суд встановлює відсутність таких ознак - питання їх наявності або відсутності вирішується іншими органами в межах їх компетенції; це означає лише, що відповідач у самому наказі не виконав власного тягаря обґрунтування підстав застосування саме повної матеріальної відповідальності.
Щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями позивача та шкодою суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ланцюг посадових осіб, які брали участь у закупівлі та подальшому русі сумішей бетонних, охоплює: ініціатора закупівлі (заступник командира військової частини НОМЕР_4 полковник ОСОБА_2 ); командира військової частини, який погодив закупівлю та підписав резолюції до оплати (полковник ОСОБА_7 ); комісію з розгляду цінових пропозицій (голова - ОСОБА_2 , секретар - позивач); начальника служби МТЗ та начальника складу, які формально оприбуткували товар; командирів рот інженерної підтримки, які отримували матеріали зі складу за заявками; виконавців безпосередньо на об`єктах будівництва.
Матеріальна шкода в спірних правовідносинах виникла в результаті того, що бетонна суміш, оплачена за договорами, не була використана за призначенням на об`єктах будівництва опорних пунктів. Беручи до уваги функціональні обов`язки начальника відділення державних закупівель та уповноваженої особи з закупівель, до яких належить організація та проведення процедур закупівлі, але не входить здійснення фактичного контролю за використанням закуплених матеріалів на об`єктах будівництва (відповідні функції покладені на посадових осіб, які приймають матеріали для проведення робіт, та на начальника відповідної служби), причинно-наслідковий зв`язок між діями Позивача та фактом відсутності бетонної суміші на об`єктах будівництва не є очевидним і потребує окремого спеціального обґрунтування.
Дії Позивача, які могли б перебувати в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою, теоретично могли б полягати в неналежному виконанні обов`язків з організації процедури закупівлі (зокрема, при перевірці потреби в обсязі товару порівняно з проектно-кошторисною документацією, при складанні протоколів комісії, при оформленні актів приймання запасів) або у відсутності контролю за документальним підтвердженням реальності постачання товару. Однак у самому наказі та в акті службового розслідування таке обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку щодо позивача - відсутнє.
Щодо розрахунку та розподілу матеріальної відповідальності суд зазначає наступне.
Загальний розмір шкоди, визначений у наказі, становить 564585,00 грн. На позивача припадає сума 107081,25 грн, що становить приблизно 18,97 % від загальної суми.
Суд враховує, що в матеріалах справи наявна довідка-розрахунок від 14.08.2025, складена помічником командира - начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 , яка є додатком до акта службового розслідування. У довідці визначено суму, що підлягає стягненню з позивача (107081,25 грн), та обґрунтовано правову підставу - повна матеріальна відповідальність на підставі п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону у зв`язку з висновком розслідування про наявність ознак кримінального правопорушення.
Таким чином, формальне обґрунтування правової підстави стягнення (повна відповідальність за п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ) у документах розслідування присутнє. Однак суд звертає увагу, що ч. 8 ст. 8 Закону №160-ІХ містить дві самостійні вимоги до наказу про притягнення до матеріальної відповідальності у разі завдання шкоди кількома особами: 1) визначення сум, що підлягають стягненню окремо з кожної особи; 2) визначення цих сум з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди. Першу вимогу формально виконано - суми визначені окремо. Друга вимога - обґрунтування ступеня вини кожної особи з урахуванням конкретних обставин завдання шкоди - у наказі та довідці-розрахунку залишається невиконаною.
З тексту наказу та матеріалів службового розслідування неможливо встановити, чому ступінь вини позивача (старшого лейтенанта, секретаря комісії та уповноваженої особи з закупівель) обчислений саме в зазначеній сумі. Жодного аналізу конкретних обставин завдання шкоди кожною з осіб з обґрунтуванням пропорції розподілу - у самому наказі і довідці-розрахунку немає.
Слід також звернути увагу на правову природу повної матеріальної відповідальності. У разі застосування цього виду відповідальності за п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ кожна з осіб, дії яких визнаються такими, що мають ознаки кримінального правопорушення, могла б самостійно нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди (564585,00 грн), оскільки цей вид відповідальності за своєю природою є повним, а не пропорційним. Застосований відповідачем механізм пропорційного розподілу шкоди між сімома особами без обґрунтування принципу розподілу та ступеня вини кожної з них - потребує самостійного юридичного обґрунтування у самому наказі або в матеріалах, на яких він ґрунтується. Такого обґрунтування у спірному наказі немає.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що визначення суми матеріальної відповідальності, що підлягає стягненню з позивача, не відповідає вимогам ч. 8 ст. 8 Закону в частині, що стосується визначення суми з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання шкоди.
Щодо встановлених у справі обставин підписання протоколів комісії з розгляду комерційних/цінових пропозицій суд зазначає наступне.
Розглядаючи матеріали справи, суд констатує, що протокол комісії з розгляду комерційних/цінових пропозицій від 29.10.2024 № 83, підписаний головою комісії полковником Шаргу В.А. та секретарем комісії - Позивачем, складено за відсутності фактично отриманих на момент його складання комерційних пропозицій від учасників закупівель. Це випливає безпосередньо з порівняння дати протоколу (29.10.2024) з датами вихідних документів комерційних пропозицій ТОВ «ПРОМЕКОБУД» (06.11.2024 № 6) та ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «З.З.Б.К. № 1» (07.11.2024 № 21), які зареєстровані як вхідні документи без фіксації дати реєстрації, а самі вихідні дати яких є пізнішими за дату протоколу комісії. Ті ж самі за вихідними даними комерційні пропозиції додано і до протоколу № 143 від 21.11.2024. Крім того, ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «БЕТОН МАРКЕТ», яке було обрано переможцем закупівлі, комерційна пропозиція не була подана, а надано сертифікат до договору від 14.11.2024 №28/10-24, що також може свідчити про відсутність відповідних докуентів на дату складання протоколу.
Зазначена обставина об`єктивно вказує на невідповідність процедури проведення комісією розгляду цінових пропозицій вимогам ст. 11 ЗУ «Про публічні закупівлі» щодо забезпечення уповноваженою особою об`єктивності та неупередженості процесу організації та проведення процедури закупівлі та щодо обов`язку забезпечити складання та зберігання документів з питань публічних закупівель в порядку, передбаченому цим Законом. У сукупності з іншими обставинами, встановленими актом службового розслідування - зокрема: 1) невідповідністю обсягу закуплених сумішей (133 мі) обсягу, передбаченому перевіреною проектно-кошторисною документацією на будівництво опорних пунктів № 1/5–14/5 (10,185 мі); 2) відсутністю товаро-транспортних накладних на підтвердження реальності постачання товару; 3) непідтвердженням фактичного використання сумішей бетонних на об`єктах будівництва, зафіксованим актом обстеження ВОПів № 1/5, 2/5, 3/5, 4/5, 10/5, 11/5, 12/5, 13/5, 14/5; 4) поясненнями посадових осіб батальйону інженерної підтримки про те, що бетонна суміш на об`єкти будівництва не постачалася; 5) поясненнями полковника ОСОБА_2 про використання частини сумішей не за призначенням, передбаченим договорами та проектно-кошторисною документацією, без документального підтвердження таких обставин, - встановлені обставини щодо порядку складання протоколів комісії можуть мати самостійне юридичне значення для оцінки дій посадових осіб військової частини НОМЕР_4 у межах інших правових процедур, у тому числі досудового розслідування за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, статтею 28, частиною 4 статті 191, частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України.
Водночас встановлення наявності або відсутності таких ознак, аналіз об`єктивної та суб`єктивної сторін відповідних складів кримінальних правопорушень, оцінка спрямованості умислу окремих осіб та наявності між ними попередньої змови - не входить до компетенції адміністративного суду в цій справі та здійснюється уповноваженими на те органами (органами досудового розслідування, прокуратурою, судом у кримінальному провадженні) у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку.
Суд констатує наведені вище обставини виключно з метою оцінки правомірності оскаржуваного наказу як акта індивідуальної дії. 
Щодо меж судової перевірки в цій справі суд зазначає наступне.
Предметом цього адміністративного спору є перевірка правомірності оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2025 № 27 у частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності в сумі 107081,25 грн. на відповідність вимогам Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», та критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України.
Адміністративний суд:
- не вирішує питань кримінально-правової кваліфікації дій будь-яких посадових осіб військової частини НОМЕР_4 ;
- не дає оцінки наявності або відсутності в діях посадових осіб складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України або іншими статтями Кримінального кодексу України;
- не встановлює обставин, які могли б мати преюдиційне значення в розумінні ст. 90 КПК України для кримінального провадження;
- не звільняє посадових осіб військової частини НОМЕР_4 від можливості бути притягнутими до інших видів юридичної відповідальності - кримінальної, дисциплінарної, цивільно-правової - у межах інших правових процедур та за наявності відповідних правових підстав.
Висновки цього рішення сформульовані виключно в межах оцінки відповідності оскаржуваного наказу вимогам матеріального та процесуального права, що регулюють порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності. Скасування наказу в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності обумовлене виключно дефектами обґрунтування цього адміністративного акта, виявленими судом, та не містить оцінки правомірності чи неправомірності фактичних дій позивача, які стали приводом для службового розслідування.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їх обґрунтованість і вмотивованість, тобто наведення в самому акті конкретних фактичних і юридичних підстав його прийняття та переконливих, зрозумілих мотивів - що є передумовою його правомірності.
Перевірка правомірності акта індивідуальної дії здійснюється судом саме щодо тих мотивів та обґрунтувань, які наведені в самому акті. Доповнення мотивів акта суб`єктом владних повноважень у подальшому, в тому числі в процесуальних документах під час розгляду справи в суді, не може компенсувати дефекти самого акта, прийнятого без належного обґрунтування. Цей принцип випливає з вимог ч. 2 ст. 2 КАС України та з природи акта індивідуальної дії як підстави для виникнення прав і обов`язків - особа, на яку покладається обов`язок, має право знати конкретні, чіткі і повні мотиви зобо`язання в момент прийняття акта.
Суд враховує, що у відзиві та додаткових поясненнях відповідач наводить додаткові обставини (зокрема, щодо підписання позивачем актів приймання запасів від 06.12.2024 та порядку складання протоколів комісії), які мають значення для оцінки фактичних обставин справи. Однак ці обставини не наведені в самому наказі від 16.08.2025 № 27 з тим ступенем конкретизації, який вимагається для притягнення особи до повної матеріальної відповідальності, і не отримали в ньому відповідної правової оцінки щодо позивача.
З огляду на сукупність встановлених у цьому рішенні обставин - відсутність конкретизації порушеного позивачем обов`язку, відсутність належного обґрунтування підстав застосування п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ, відсутність обґрунтування причинно-наслідкового зв`язку та відсутність обґрунтування ступеня вини при визначенні суми, що підлягає стягненню, - оскаржуваний наказ у частині, що стосується позивача, не відповідає критеріям обґрунтованості, передбаченим п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, та підлягає скасуванню в оскаржуваній частині як протиправний.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Військова частина НОМЕР_2 не довела належними і допустимими доказами одночасну наявність усіх чотирьох умов для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності у визначеному наказом розмірі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах, заявлених позивачем.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 90, 132, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним і скасування наказу - задовольнити.
Визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 16.08.2025 № 27 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності в сумі 107081 (сто сім тисяч вісімдесят одна) гривня 25 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко