ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2026 року 	Справа № 280/2248/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 в інтересах дитини-інваліда ОСОБА_2 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
третя особа ОСОБА_3 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в інтересах дитини-інваліда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі – ОСОБА_2 ) до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), третя особа ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 , третя особа), в якому просить суд:
визнати протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 14.01.2026, в задоволені заяви позивача від 27.10.2025 про заміну отримувача державної соціальної допомоги;
зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27.10.2025 про заміну отримувача державної соціальної допомоги.
На обґрунтування позовних вимов в адміністративному позові зазначає, що виплата державної соціальної допомоги здійснюється за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або законного представника, якому призначено допомогу на дитину з інвалідністю віком до 18 років. У даному випадку третій особі призначено виплату допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років, яка може нею отримуватися за місцем його проживання. При цьому, пунктом 18 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 79, визначено, що виплата державної соціальної допомоги продовжується у разі зміни отримувачем місця проживання. Разом з тим, законодавство України не передбачає такої обов`язкової умови для зміни отримувача державної соціальної допомоги як подання заяви попереднім отримувачем про відмову від отримання або будь-якої згоди попереднього отримувача на переоформлення виплати допомоги. З урахуванням поданих документів, та враховуючи той факт, що рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 16.01.2025 по справі №333/7644/24 встановлення факт ухилення отримувача допомоги від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей (в тому числі дитини-інваліда), вважає, що у відповідача були всі підстави для задоволення заяви позивача від 27.10.2025 шляхом внесення змін в частині отримувача до Рішення про призначення державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю.
Ухвалою суду від 23.03.2026 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.
Ухвалою судді від 30.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідач позов не визнав, 14.04.2026 через систему «Електронний суд» надіслав до суду відзив на позовну заяву (вх. №19813), у якому вказує, що за загальними нормами на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покладено однакові обов`язки щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей. На думку відповідача, ті обставини, що мати дитини проживає окремо, не свідчать про те, що позивач самостійно виховує дитину. Окрім зазначеного, позивачем не надано жодних доказів, що неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває лише на утриманні ОСОБА_1 . Вказаний факт не підтверджено довідкою про те, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна, яка видається органом місцевого самоврядування через центр надання адміністративних послуг за місцем проживання заявника. Підсумовуючи наведене, посилання позивача на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 по справі № 333/7644/24, як підставу на якій ГУ ПФУ в Запорізькій області зобов`язано припинити виплату державної соціальної допомоги на дитину-інваліда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку отримує ОСОБА_3 та змінити отримувача цих виплат на позивача є безпідставною, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
16.04.2026 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (вх. №20147), у якій додатково наголошує, що в мотивувальній частині рішення Комунарського районного суду від 16.01.2025 по справі № 333/7644/24 також зазначено: «З урахуванням викладених обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи те, що відповідач до судового засідання подав заяву про визнання позову, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів її доходу, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.09.2024 року до досягнення дітьми повноліття». До того ж, лише при встановлені фактичних обставин щодо утримання дітей лише одним з батьків суд може присудити аліменти з іншого. Також зазначає, що при відмові у зміні отримувача допомоги ці обставини, на які зараз посилається відповідач взагалі не були підставами відмови. З урахуванням викладеного, просить не враховувати обставини викладені відповідачем у відзиві та задовольнити його позовні вимоги повністю.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
18 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб.
Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать копії свідоцтв про народження, серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю, інвалідність встановлена на період до 27 червня 2032 року, що підтверджується медичним висновком №3648/01-01.
Згідно з посвідченням Серія ДДА № 000857 від 26.06.2020, яке видане УСЗН Мелітопольської міської ради, ОСОБА_3 отримує з 26.12.2019 державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю віком до 18 років та надбавку на догляд в розмірі 5666,00,00 грн, яка призначена по 30.06.2026.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 по справі №333/7644/24, яке набрало законної сили 18 лютого 2025 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 ), зареєстрований 18.10.2008 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №1068.
Після реєстрації розірвання шлюбу прізвища сторін залишено без змін.
Також судом стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 03.09.2024.
27 жовтня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в який просив призначити йому належну згідно із законодавством допомогу на догляд відповідного виду, а саме: Державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю: допомога на дітей з інвалідністю віком до 18 років та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю віком від 6 до 18 років щодо його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одночасно просив припинити вказані виплати, які в цей час отримує ОСОБА_3 з урахуванням рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 по справі № 333/7644/24.
Листом від 14.01.2026 №1650-30439/С-02/8-0800/26 ГУ ПФУ в Запорізькій області відмовлено позивачу у задоволені його заяви від 27.10.2025 та вказано, що на сьогодні згідно з даними Єдиної інформаційної системи соціальної сфери ОСОБА_3 одержує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, призначену на дитину з інвалідністю ОСОБА_2 . Таким чином, для зміни отримувача даної допомоги з діючим рішенням, ОСОБА_3 потрібно звернутися до Головного управління із заявою про відмову від отримання даного виду допомоги для визначення іншого законного представника отримувача допомоги.
Не погодившись з відмовою відповідача, оформленою листом від 14.01.2026, в задоволені заяви позивача від 27.10.2025 про заміну отримувача державної соціальної допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначає Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 №2671-VIII (далі - Закон №2671-VIII).
Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону №2671-VIII соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 13 Закон №2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є особами з інвалідністю I групи; дітьми з інвалідністю.
Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» від 16.11.2000 №2109-ІІІ (далі - Закон №2109-ІІІ) відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.
Статтею 1 Закону №2109-ІІІ визначено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.
Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно з цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
Відповідно до ст. 2 Закону №2109-ІІІ державна соціальна допомога призначається у таких розмірах, зокрема, на дітей з інвалідністю віком до 18 років - 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Абзацом 3 ч. 3, ч.4. ст. 3 Закону №2109-ІІІ передбачено, що надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А встановлюється в розмірі: на дитину з інвалідністю підгрупи А віком до 6 років - 200 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; на дитину з інвалідністю підгрупи А віком від 6 до 18 років - 200 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.
Надбавка на догляд за іншою дитиною з інвалідністю встановлюється в розмірі: на дитину з інвалідністю віком до 6 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; на дитину з інвалідністю віком від 6 до 18 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.
Згідно із ст. 4 Закону №2109-ІІІ державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності.
На дітей з інвалідністю державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку.
Умови призначення і виплати, перелік документів, необхідних для призначення, зокрема: державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства або дітям з інвалідністю віком до 18 років (далі - державна соціальна допомога); надбавок на догляд за особами з інвалідністю з дитинства або дітьми з інвалідністю віком до 18 років (далі - надбавка на догляд), визначає Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю дитинства та дітям з інвалідністю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №79 «Деякі питання призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №79).
Відповідно до п. 3 Порядку №79 призначення і виплата державної соціальної допомоги, надбавки на догляд та допомоги на поховання здійснюються органами Пенсійного фонду України.
Пунктом 5 Порядку № 79 передбачено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства та діти з інвалідністю віком до 18 років.
За вибором осіб з інвалідністю з дитинства (законних представників осіб з інвалідністю з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей з інвалідністю віком до 18 років), які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», призначається державна соціальна допомога відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» або пенсія, або державна соціальна допомога згідно із Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю». При цьому, якщо особа з інвалідністю з дитинства або дитина з інвалідністю має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю») і на державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», такі виплати призначаються одночасно.
До державної соціальної допомоги призначається також надбавка на догляд: особам з інвалідністю з дитинства I групи; одиноким особам з інвалідністю з дитинства II і III груп, які за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного стороннього догляду; за дітьми з інвалідністю віком до 18 років.
Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновлювачів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються в закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (крім заочної форми здобуття освіти), не проходять військову службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років.
Одному із законних представників дитини з інвалідністю надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, а також одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.
Пунктом 9 Порядку №79 встановлено, що державна соціальна допомога (в тому числі надбавка на догляд) призначається з дня звернення за їх призначенням, якщо протягом трьох місяців подано всі необхідні документи. Якщо до заяви подано документи не в повному обсязі, орган соціального захисту населення повідомляє заявнику про прийняття відповідних документів із зазначенням дати їх прийняття, а також про документи, які у тримісячний строк необхідно подати (повідомлення видається/надсилається йому у паперовій або електронній формі (за наявності електронної адреси).
Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги (в тому числі з надбавкою на догляд) вважається день прийняття заяви з документами.
Якщо заява з документами надсилається засобами поштового зв`язку, то днем звернення за державною соціальною допомогою (у тому числі надбавкою на догляд) вважається дата, зазначена на відбитку календарного штемпеля. Заява розглядається не пізніше ніж через 10 днів після її надходження з документами.
Пунктом 10 Порядку №79 визначено розмір державної соціальної допомоги, який призначається відповідно до прожиткового мінімуму, що визначається згідно із законом.
Відповідно до п. 11 Порядку №79 на дітей з інвалідністю віком до 18 років державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку про дитину з інвалідністю, який видається відповідно до Порядку видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років, затвердженого МОЗ, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку включно.
На дітей з інвалідністю віком до 18 років державна соціальна допомога призначається законному представнику дитини незалежно від того, чиї дані (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) матері, батька, опікуна, піклувальника) зазначені у медичному висновку про дитину з інвалідністю, виданому лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я. Діти з інвалідністю віком від 16 до 18 років можуть бути отримувачами державної соціальної допомоги на себе, якщо вони набули повної цивільної дієздатності. Повна цивільна дієздатність надається особам відповідно до Цивільного кодексу України.
Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається на строк призначення державної соціальної допомоги.
Відповідно до п. 17 Порядку №79 державна соціальна допомога виплачується за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або законного представника, якому призначено допомогу на дитину з інвалідністю віком до 18 років, через виплатні об`єкти поштового зв`язку АТ «Укрпошта» або шляхом перерахування коштів на особовий рахунок отримувача, відкритий в установі уповноваженого банку.
Державна соціальна допомога може виплачуватися за довіреністю відповідно до вимог Цивільного кодексу України щодо її оформлення і строку.
Отже виплата державної соціальної допомоги здійснюється за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або законного представника, якому призначено допомогу на дитину з інвалідністю віком до 18 років.
При цьому, п. 18 Порядку №79 визначено, що виплата державної соціальної допомоги продовжується у разі зміни отримувачем місця проживання.
З матеріалів справи судом встановлено, що у даному випадку третій особі – ОСОБА_3 призначено з 26.12.2019 державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю віком до 18 років та надбавку на догляд в розмірі 5666,00 грн, яка призначена по 30.06.2026, яка може нею отримуватися за місцем її проживання.
Відповідач, мотивуючи свою відмову в задоволені заяви позивача від 27.10.2025 про заміну отримувача державної соціальної допомоги, вказує, що мати дитини, ОСОБА_3 , яка є отримувачем державної виплати на дитину з інвалідністю, не подавала заяву щодо припинення нарахування державної соціальної допомоги у зв`язку з переоформленням на іншу особу.
Разом із цим, суд наголошує, що законодавство України не передбачає такої обов`язкової умови для зміни отримувача державної соціальної допомоги як подання заяви попереднім отримувачем про відмову від отримання або будь-якої згоди попереднього отримувача на переоформлення виплати допомоги.
Позивач зазначає, що з ОСОБА_3 вже декілька років не проживає разом, вона виїхала з місця своєї реєстрації та її місце проживання в цей час йому не відоме, ймовірно в цей час перебуває на межами України.
Крім того, до матеріалів справи позивачем долучена довідка №61 від 24.08.2024, яка видана ОСОБА_1 , з якої вбачається, що діти знаходяться на утриманні батька, мати разом із ними не проживає.
Разом з тим, зважаючи на мету державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю, сам факт визначення місця проживання дитини з батьком не може бути безумовною підставою для припинення виплати вказаної допомоги матері та призначення такої допомоги батькові.
В даному випадку визначальним є встановлення факту, чи спрямовуються кошти державної соціальної допомоги отримувачем такої допомоги на відповідні цілі, зокрема щодо належного догляду за дитиною з інвалідністю, надання їй комплексу оздоровчих та реабілітаційних заходів, надання соціальних послуг тощо.
Як зазначено вище, преамбула Закону №2109-III гласить, що даний Закон гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність.
Тобто, визначальною ознакою при призначенні допомоги дітям з інвалідністю за наявності для цього підстав є забезпечення прав таких осіб зі сторони держави у спосіб, визначений Законом.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , вказуючи, що неповнолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з ним та знаходяться на його повному утриманні. Подружні стосунки між ними припинені через різні погляди на сімейне життя, спільне господарство не ведеться. Спір про розподіл майна між ними відсутній. Просив шлюб між ними розірвати та стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 по справі №333/7644/24, яке набрало законної сили 18 лютого 2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено.
При цьому, зі змісту рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 по справі № 333/7644/24 судом також встановлено, що з урахуванням того, що ОСОБА_3 до судового засідання подала заяву про визнання позову, суд дійшов висновку, що з неї необхідно стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів її доходу, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.09.2024 року до досягнення дітьми повноліття.
Суд зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст.78 КАС України).
Водночас відповідачем та/або третьою особою не подано до суду належних та допустимих доказів належного спрямування ОСОБА_3 коштів державної соціальної допомоги та невиконання вимог Закону №2109-III щодо матеріального забезпечення і соціальної захищеності їхньої спільної дитини з інвалідністю.
З урахуванням викладеного вище та враховуючи той факт, що рішенням від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей (в тому числі дитини-інваліда), суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви позивача від 27.10.2025 шляхом внесення змін в частині отримувача до рішення про призначення державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судовий збір у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) в інтересах дитини-інваліда ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012), третя особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в задоволені заяви ОСОБА_1 від 27.10.2025 про заміну отримувача державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.10.2025 про заміну отримувача державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з врахуванням правових висновків суду.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак