13.05.26
22-ц/812/728/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року м. Миколаїв

справа №487/4544/25
провадження №22-ц/812/728/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Щербини С. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Колект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року ТОВ «Колект Центр» звернулося до суду з вказаним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.
Позивач вказував, що 30 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №2112048126734, за умовами якого відповідачка строком на один рік отримала кредит у сумі 5300,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Кредитор виконав умови договору, надавши ОСОБА_1 кредит. Проте, відповідачка умов договору не виконала, кредит та відсотки не сплатила. Станом на день подання позовної заяви вона має заборгованість за кредитним договором у сумі 98 613,50 грн, з яких 5300,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 93 313,50 грн заборгованість за відсотками.
01 грудня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №1-12, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №2112048126734 від 30.04.2021.
10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Колект Центр» уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №2112048126734 від 30.04.2021.
Посилаючись на зазначене, а також на принципи розумності, співмірності та пропорційності, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 63 840,62 грн, з яких 5300,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 58 540,62 грн заборгованість за відсотками, судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 грудня 2025 року позов ТОВ «Колект Центр» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2112048126734 від 30.04.2021 у сумі 63 840,62 грн, з яких 5300,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 58 540,62 грн заборгованість за відсотками, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів належними доказами заявлені позовні вимоги.
Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд вказав, що з урахуванням складності справи, суми заборгованості відповідачки, обсягу виконаних адвокатом робіт, до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає 6000 грн цих витрат. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Колект Центр».
Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 зазначала, що суд першої інстанції неправильно оцінив досліджені докази, що призвело до ухвалення помилкового рішення суду.
Суд не звернув увагу на те, що строк дії кредитного договору становив 16 днів, а відсоткова ставка – 1,64%, що призвело до безпідставного нарахування відсотків за межами строку кредитування.
Також суд проігнорував той факт, що відповідно до вимог ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.
Крім того, відповідачка звертала увагу на те, що погашала кредитні платежі та надала докази цього суду, але він їх не врахував при визначенні розміру заборгованості.

Доводи інших учасників справи
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом

30 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №2112048126734 «Стандартний», за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 5300,00 грн.
Згідно з пунктами 1.3, 1.4, 1.9 договору орієнтовний строк повернення кредиту – 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. 
Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процента ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процента ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в; д) тип процентної ставки – фіксована.
Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати.
В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) становить один рік.
У пункті 4.3 договору сторони визначили, що вони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.
Згідно з пунктом 4.15 договору сторони дійшли згоди, що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». 
Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором – V8.
Аналогічна інформація зазначена в додатку №1 до кредитного договору – заяві-анкеті, яка підписана ОСОБА_1 .
Відповідно до повідомлення директора ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 06.01.2025 товариство на підставі укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про організацію переказів грошових коштів здійснило 30.04.2021 переказ грошових коштів у сумі 5300,00 грн на картку № НОМЕР_1 , номер договору 2112048126734. 
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №2112048126734 від 30 квітня 2021 року у сумі 98 613,50 грн, з яких 5300 грн заборгованість за тілом кредиту та 93 313,50 грн заборгованість за процентами.
01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги щодо боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг №2112048126734.
В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договором №2112048126734 у сумі 98 613,50 грн, з яких 5300 грн заборгованість за тілом кредиту та 93 313,50 грн заборгованість за процентами.
З наданих відповідачкою квитанцій випливає, що вона у 2025 році здійснювала перерахування коштів ТОВ «Факторинг Партнерс» (призначення платежу – 00-9259650) та ТОВ «Сіті Фактор» (призначення платежу – дог ЛЛ-01228327).

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з вимогами частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. 
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг – це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ухвалюючи рішення про задоволення у повному обсязі вимог ТОВ «Колект Центр», суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів належними доказами заявлені позовні вимоги.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Матеріали справи свідчать, що належними та допустимими доказами підтверджений факт укладання між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 кредитного договору №2112048126734 від 30.04.2021 на суму 5300,00 грн. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» перерахувало відповідачці на вказану нею в договорі платіжну картку кредитні кошти. Відповідачка, отримавши кредитні кошти, свої обов`язки за договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків не виконала, а тому висновок суду про стягнення заборгованості в судовому порядку є правильним. Розрахунки заборгованості відповідають умовам кредитного договору. 
Посилання відповідачки на те, що строк дії кредитного договору становив 16 днів, а відсоткова ставка – 1,64%, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються умовами кредитного договору, у якому чітко розписано порядок нарахування відсотків, які збільшуються після закінчення орієнтовного строку повернення кредиту, та строк дії кредитного договору, який згідно з п.1.9 становить один рік. Відповідно до пункту 1.3 договору 16 днів з моменту отримання кредиту – це орієнтовний строк повернення кредиту. Пункт 1.4.2 договору визначає, що в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. 
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому суд дійшов до правильного висновку, що відповідачка повинна відшкодувати позивачу отримані кредитні кошти та проценти за користування ним, що було передбачено умовами укладеного кредитного договору.
Що стосується посилання відповідачки на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, то вони є помилковими.
Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023.
Спірні правовідносини виникли 30 квітня 2021 року, нарахування відсотків здійснювалося за період в один рік, тобто до набрання чинності вказаним вище Законом.
За такого суд першої інстанції обґрунтовано не застосовував норми зазначеного відповідачкою закону.
Твердження відповідачки про те, що вона погашала кредитні платежі та надала докази цього суду, але він їх не врахував при визначенні розміру заборгованості, колегія суддів відхиляє.
З наданих відповідачкою квитанцій вбачається, що вона у 2025 році здійснювала перерахування коштів ТОВ «Факторинг Партнерс» (призначення платежу – 00-9259650) та ТОВ «Сіті Фактор» (призначення платежу – дог ЛЛ-01228327).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано не врахував зазначені квитанції на погашення заборгованості за кредитним договором №2112048126734 від 30.04.2021, який був укладений ОСОБА_1 з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», яке згодом відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», а воно – позивачу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 24 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.