Справа № 503/738/26 
Провадження № 2/503/831/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Сердюка Б.С.,
за участю секретаря судового засідання Клемпуш Ю.В.,
розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м.Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,
УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. В позові зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_2 , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована на території Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області за межами села Тимкове, площею 6,09 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі свідоцтва про прав на спадщину за заповітом. Позивачка являється спадкоємцем за законом після померлого та прийняла спадщину, проте зазначає, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема державного акта на право приватної власності на землю. Крім того, в наявному свідоцтві про право на спадщину за заповітом, згідно якого ОСОБА_2 успадкував спірну земельну ділянку, була допущена помилка в зазначенні прізвища « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 ». У зв`язку з цим позивачка не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку. 
В підготовче засідання позивачка не з`явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.
Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, надавши до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19.09.2025 року. 
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). 
У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
До складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,09 га., розташована на території Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області за межами села Тимкове, яка згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2006 року була ним успадкована після смерті ОСОБА_5 . 
Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №276/02-14 від 25.05.2026 року встановлено, що після смерті ОСОБА_2 на спадщину за законом заявила ОСОБА_1 , подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття нею спадщини та заведена спадкова справа №23/2026, що свідчить про прийняття нею спадщини у встановленому законом порядку. Інформація щодо заповітів, складених ОСОБА_2 у спадковому реєстрі відсутня.
Факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 як між племінницею та дядьком підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30.06.1970 року Тимківською сільською радою Кодимського району Одеської області, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 10.11.1990 року Тимківською сільською радою Кодимського району Одеської області, копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 13.12.1955 року Кодимським бюро РАЦС Одеської області та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00017681336 від 17.02.2017 року.
Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
В абзаці 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Судом встановлено, що державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (лист №234/02-14 від 12.05.2026 року). При цьому, в змісті позовної заяви позивачем зазначено, що державний акт на право приватної власності на землю було втрачено. 
Крім того, позивачка просить встановити факт належності ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.10.2006 року у спадковій справі №1077/2006.
В судовому засіданні встановлено, що 26.10.2006 року державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області Кириловському В.Є. видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається із земельної ділянки, розташованої на території Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області за межами села Тимкове, площею 6,09 га, що на підставі державного акта №ІІ-ОД №006805, виданого 14.02.2005 року, належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Однак при видачі свідоцтва було допущено помилку, зокрема зазначено прізвище « ОСОБА_3 » замість " ОСОБА_4 ". 
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно з роз`ясненнями, які є в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд може розглядати справи про встановлення юридичних фактів, які породжують юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити позивачка, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення, оскільки необхідне позивачці для оформлення спадщини.
Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Водночас, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 року, у справі №227/3750/19, вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, належним способом захисту прав спадкоємця є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна.
Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада.
Враховуючи, що позивачці відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права власності на спадкове майно підлягає судовому розгляду.
Проаналізувавши наведені правові норми, правовідносини та обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.10.2006 року державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області після смерті ОСОБА_5 у спадковій справі №1077/2006.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 6,09 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області за межами с.Тимкове (раніше територія Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області), яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.10.2006 року державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області після смерті ОСОБА_5 у спадковій справі №1077/2006, належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя         Б.С. Сердюк