ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №578/59/25 
Номер провадження 22-ц/816/204/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Сидоренко А. П. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 
на заочне рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року у складі судді Басової В.І., ухвалене в сел. Краснопілля Сумської області, повне судове рішення складено 10 березня 2025 року, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит №4154822 від 11 серпня 2021 року, в розмірі 28 212 грн 36 коп. та судові витрати.
Свої вимоги мотивувало тим, що 11 серпня 2021 року в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 було подано заявку на отримання кредиту № 4154822. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введені якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 4154822 від 11 серпня 2021 року. На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6700 грн 00 коп. 11 листопада 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги №12Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 4154822 від 11 серпня 2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором: ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 28212 грн 36 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6700 грн 00 коп.; заборгованість за відсотками становить 21 043 грн 36 коп.; заборгованість за комісійними винагородами становить 469 грн 00 коп., яку і просить стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Краснопільського районного суду м. Суми від 05 березня 2025 року у задоволені позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Також просить суд вирішити питання розподілу понесених товариством судових витрат. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував порядок укладення електронних договорів, так як без отримання на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «Мілоан» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між позивачем і відповідачем не був би укладений. Звертає увагу на те, що файл із зашифрованим підписом разом із позовом було завантажено через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», проте ні при відкритті в особистому кабінеті підсистеми «Електронний суд» у форматі для перегляду, ні при друкуванні файлу одноразовий ідентифікатор не відображається у зв`язку з збереженням конфіденційності інформації. Стверджує, що суд має змогу переконатися у наявності підпису та побачити одноразовий ідентифікатор, завантаживши PDF файл договору через програмне забезпечення Adobe Reader, призначене для читання PDF файлів.
Наголошує на тому, що кошти ТОВ «Мілоан» перераховані відповідачу відповідно до умов укладеного договору на зазначений ним картковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням, копія якого знаходиться в матеріалах судової справи. Вказує на те, що в матеріалах судової справи містяться і відомості про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит від 11 серпня 2021 року, що в сукупності з іншими доказами підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів.
Відповідачем у визначений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанцій не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи, що 11 серпня 2021 року на сайті: miloan.ua ОСОБА_1 заповнив анкету-заяву на кредит №4154822, в якій зазначені умови кредитування, а саме: сума кредиту – 6700 грн 00 коп., строк кредитування – 16 днів з 11 серпня 2021 року, дата повернення кредиту – 27 серпня 2021 року, складові частини сукупної вартості кредиту – комісія за надання кредиту – 469 грн, нараховується одноразово за ставкою 7% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом – 943 грн 36 коп. нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а також зазначені анкетні дані ОСОБА_1 (а.с. 11). 
В анкеті-заяві вказана інформація щодо процесу оформлення та розгляду заяви 4154822, 11.08.2021 з 10:39:24 до 10:39:34 – заповнення заяви; 11.08.2021 з 10:39:34 до 10:39:53 автоматична перевірка; 11.08.2021 з 10:39:53 до 10:40:16 – перевірка у БКІ; 11.08.2021 з 10:40:16 до 10:40:18 – скоринг; 11.08.2021 з 10:40:18 до 10:42:38 – перевірка у БКІ, 08.11.2021 з 10:42:38 до 10:42:52 – скоринг; 11.08.2021 з 10:42:52 до 10:43:57 – підписання договору; 11.08.2021 10:43:57 – оброблено (а.с. 11).
Відповідно до долученого до матеріалів справи договору про споживчий кредит №4154822 від 11 серпня 2021 року, укладеного в електронній формі між ТОВ «Міолан» та ОСОБА_1 , кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с. 27-31). 
Пунктами 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.6., договору визначено, що сума кредиту становить 6700,00 грн у валюті гривня, строк кредиту 16 днів з 11 серпня 2021 року, дата повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 27 серпня 2021 року; проценти за користування кредитом 943,36 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Кредит надається позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 договору).
Пролонгація строку договору визначена в п. 2.3 договору. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. 
Відповідно до графіку платежів, що є додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 4154822 від 11 серпня 2021 року, дата платежу 11 серпня 2021 року, розмір кредиту 6700 грн 00 коп., розмір процентів 943 грн 36 коп., розмір комісії 469 грн 00 коп. що разом становить 8112 грн 36 коп. (а.с. 31 зворот). 
У паспорті споживчого кредиту №4154822 відображена інформація по договору, основні умови кредитування та інші запропоновані позичальнику умови (а.с.32)
Відповідно до копії платіжного доручення № 53473268 від 11 серпня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» перераховано на користь ОСОБА_1 (кред. картка: НОМЕР_1 ) 6700 грн 00 коп. згідно договору № 4154822 (а.с. 34).
З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 4154822 вбачається, що заборгованість становить 28212 грн 36 коп., з яких: 6700 грн 00 коп. борг по тілу кредиту; 21043 грн 36 коп. борг по відсоткам; борг по пені 469 грн 00 коп.; борг по комісії 0 грн. (а.с.14).
11 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (новий кредитор) укладений договір відступлення прав вимоги № 12Т (а.с. 16-23).
Згідно пп. 1 договору, на умовах встановлених цим договором кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги № 12Т від 11.11. 2021 року до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №4154822 від 11 серпня 2021 року до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 28212 грн 36 коп., з яких: 6700 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 21043 грн 36 коп. сума заборгованості за відсотками та 469 грн 00 коп. - сума заборгованості за комісією, 0 грн.- сума заборгованості за пенею (а.с. 13).
За змістом копій платіжних інструкцій ТОВ «Діджи Фінанс» перераховано на користь ТОВ «Мілоан» кошти, у якості оплати за договором відступлення прав вимоги № 12Т від 11 листопада 2021 року у загальній сумі 3566998 грн 72 коп., що відповідає положенням п.7.1. договору відступлення прав вимоги (а.с. 38-39).
27 вересня 2024 року представником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було направлено ОСОБА_1 досудову вимогу щодо сплати заборгованості за кредитним договором (а.с. 36).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів щодо укладення кредитного договору з використанням власних персональних даних відповідача на отримання кредитних коштів та доказів на підтвердження факту передання позичальнику кредитних коштів.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Положеннями ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Умовами долученого до матеріалів справи кредитного договору від 11 серпня 2021 року передбачено, що цей договір укладається в електронній формі в особовому кабінеті позичальника, що створюється на веб-сайті товариства miloan.ua.
На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
У частинах першій та другій статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зауважувала, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
Аналогічні процесуальні положення закріплені у пункті 1 частини другої статті 76 ЦПК України та частині третій статті 100 ЦПК України.
Подання електронного доказу в паперовій копії саме собою не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (див.: постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі № 199/9897/22 викладено висновок: «Наказ про передання земельної ділянки у власність, внесений до електронної системи (Електронний документообіг), існує як електронний документ, має юридичну силу оригіналу, якщо він оформлений відповідно до вимог чинного законодавства. Електронний документ, створений з дотриманням вимог законодавства, має таку ж юридичну силу, як і документ на паперовому носії. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях. Оцінка електронного доказу здійснюється судом на загальних підставах, передбачених статтею 89 ЦПК України.».
Позивачем надано копію електронного кредитного договору №4154822 від 11 серпня 2021 року. В анкеті-заяві на кредит №4154822, яка створена на сайті miloan.ua 11 серпня 2021 року, міститься інформація щодо процесу оформлення, розгляду заяви відповідача та підписання договору. 
Колегією суддів були перевірені доводи апеляційної скарги, з приводу причин не відображення на договорі одноразового ідентифікатора, яким підписано відповідачем договір та було встановлено, що при відкритті PDF файлу договору про споживчий кредит за допомогою програмного забезпечення Adobe Reader у верхньому лівому куті першого аркушу договору мається наступний текст: «підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором U56315. Час: 11.08.2021 11:43.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав, заперечень з приводу укладення договору він суду не висловлював та не ставив під сумнів справжності долученої до матеріалів справи копії цього договору, чого не взяв до уваги суд першої інстанції. 
Крім того, за наявності сумніві у справжності долученого до матеріалів справи паперової копії договору, суд першої інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України, з метою перевірки наявності електронного підпису на цьому договорі, мав витребувати його оригінал. 
Суд першої інстанції безпідставно визнав неналежним доказом перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів відповідачу долучене до матеріалів справи платіжне доручення, адже відповідач не спростовував ні факту належності йому зазначеного в платіжному дорученні карткового рахунку № НОМЕР_2 , ні зарахування йому 11 серпня 2021 року кредитних коштів в сумі 6700 грн 00 коп. 
Таким чином, зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що по справі зібрано належні, допустимі та достатні докази, які підтверджують як укладення кредитного договору, так і отримання відповідачем кредитних коштів, відтак, є підстави для стягнення суми боргу в сумі 6700 грн 00 коп. та нарахованих відсотків в сумі 21043 грн 36 коп. 
Натомість колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача комісії за надання кредитних коштів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). 
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
У справі, яка переглядається установлено, що умовами пункту 1.5.1. кредитного договору від 11 серпня 2021 року до сукупної вартості кредиту включено комісію за надання кредиту в сумі 469 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово. 
Аналіз пункту 1.5.1. указаного договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з наданням кредиту, які надаються позичальнику та за які кредитодавцем встановлена комісія у розмірі 7% від суми кредиту одноразово. Позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, не зазначено які саме послуги, пов`язані з наданням кредиту, виконує позивач за сплачену позичальником комісію. Умови пункту 1.5.1. договору не містять зобов`язання кредитора вчинити відповідну дію на користь позичальника внаслідок отримання комісії.
Надання кредиту є по суті основним обов`язком кредитодавця за умовами укладеного із споживачем договором, а не послугою, виконання якого не може здійснюватися за окрему плату.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, положення пункту 1.5.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Указаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22. 
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Оскільки пункт 1.5.1 кредитного договору №4154822 від 11 серпня 2021 року, яким установлений обов`язок позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 7% від суми кредиту одноразово є нікчемним, апеляційний суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Зокрема, сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії за надання кредиту у розмірі 469 грн 00 коп.
З огляду на вищевикладене, рішення суду з підстав, передбачених п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з відповідачки на користь позивача 27743 грн 36 коп. заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2382 грн 13 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції та 2950 грн 13 коп. судового збору, сплаченого за апеляційне оскарження рішення суду. 
У суді першої інстанції та під час апеляційного рішення суду позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги №42649746 від 01 листопада 2024 року, актом від 30 грудня 2024 року та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаним адвокатом Стародуб І.В. (а.с. 24-26, 10) та в сумі 3000 грн 00 коп., що підтверджується актом, складеним 03 квітня 2025 року та детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Старобуд І.В. (а.с. 75, 76). 
Враховуючи положення ст. 133, 137, 141 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотання про зменшення розміру понесених позивачем судових витрат, що підлягає розподілу між сторонами, часткове задоволення позову, з ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути 5900 грн 26 коп. понесених товариством під час розгляду справи в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу та 2950 грн 13 коп. понесених цих витрат під час апеляційного перегляду рішення суду. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково. 
Заочне рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 05 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №4154822 від 11 серпня 2021 року в сумі 27743 гривень 36 копійок, з яких: 6700 гривень 00 копійок – заборгованості за тілом кредиту, 21043 грн 36 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками, судовий збір в сумі 2382 гривні 13 копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 5900 гривень 26 копійок, понесених позивачем в суді першої інстанції.
В іншій частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 3573 гривні 20 копійок судового збору та 2950 гривень 13 копійок витрат на правничу допомогу, понесених за апеляційне оскарження рішення суду. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

А. П. Сидоренко