ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р. Справа № 911/336/26 
Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В. розглянув матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Рост-Оіл” 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Посейдон експрес” 
про стягнення 382505,50 грн,
за участі представників учасників провадження 
від позивача: Косенко Т.В. – адвокат, ордер серії АІ № 2063547 від 27.11.2025;
від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Рост-Оіл” (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області через підсистему “Електронний суд” із позовною заявою №06-02/2026-3 від 06.02.2026 до Товариства з обмеженою відповідальністю “Посейдон експрес” (далі - відповідач) про стягнення 382505,50 грн, з яких: 277823,30 грн основного боргу, 77790,52 грн штрафу, 18556,98 грн інфляційних втрат і 8334,70 грн 3% річних.
Позов пред`явлено з підстав неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів № 24/10-1 від 24.10.2024.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.02.2026 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.03.2026.
Представник відповідача у підготовче засідання 09.03.2026 не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.
В судовому засіданні було оголошено перерву до 23.03.2026 на 11:40, про яке відповідач був повідомлений ухвалою від 09.03.2026.
В судове засідання 23.03.2026 представник відповідача не з`явився, про причини неявки не повідомив.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.03.2026 було постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.04.2026. 
В судове засідання 13.04.2026 відповідач вкотре не з`явився, хоча про час та місце даного судового засідання та попередніх судових засідань був повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, виплату поштового переказу за номерами R 067118326242, R 067129968904, R 067118329292, які повернуті на адресу суду з відміткою АТ «Укрпошта» «неправильно зазначена адреса».
Відповідно до ст. 6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.
Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Положеннями частини 4 статті 120 Господарського процесуального кодексу України визначено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Як унормовано ч. ч. 1, 2, 4 ст. 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
Отже, відомості про місцезнаходження відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації.
Офіційне місцезнаходження повідомляється особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.
Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме відповідача.
У разі якщо копію прийнятого судового рішення направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.
Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.
Водночас, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Пунктом 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень стосовно інформації про дату, час та місце кожного судового засідання, номери яких вказані вище. 
Відзив на адресу суду від відповідача у зазначений в ухвалі суду від 10.02.2026 процесуальний строк не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача також не надходило, правову позицію у справі відповідач не висловив.
Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання, який був вчасно та належним чином повідомлений про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.
В ході розгляду справи судом, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Під час судового розгляду, відповідно до статей 209, 210 ГПК України були з`ясовані всі обставини, на які позивач у справі посилався, як на підставу своїх вимог та досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні 13.04.2026 в порядку абз. 1 ч. 1 ст. 219 ГПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене рішення.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:
24 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рост-Оіл» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Посейдон Експрес» (далі – покупець) укладено Договір поставки нафтопродуктів № 24/10-1 (далі – Договір).
За умовами договору, постачальник зобов`язується передати в погоджені сторонами строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти (бензин автомобільний, дизельне паливо), іменовані далі за текстом – товар (п. 1.1 Договору).
Відповідно до п. 1.2 Договору загальна кількість товару по даному Договору – кількість товару по всім поставкам, здійсненим протягом дії Договору. 
Поставка товару здійснюється окремими партіями за заявками відповідача, на підставі яких постачальником виставляється рахунок-фактура на оплату кожної партії товару. Номенклатура, кількість, ціна товару в партії визначається у рахунках на оплату та в подальшому у видаткових накладних на поставку партії товару. (п.3.1. Договору)
В пункті 3.2. Договору сторони домовились вважати датою поставки товару дату видаткової накладної постачальника.
Як зазначив позивач, на виконання умов договору позивач протягом жовтня 2024 - жовтня 2025 відвантажував товар в погоджених обсягах, що зафіксовано у видаткових накладних та товаро-транспортних накладних, виписаних постачальником та підписаних/погоджених з боку відповідача.
Однак, оплата за товар від відповідача надходила невчасно та її розрахунок здійснений не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на момент подачі позову за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 277823,30 грн. На вказану суму позивачем також здійснено нарахування штрафу в розмірі 77790,52 грн, 18556,98 грн інфляційних втрат і 8334,70 грн 3% річних, за стягненням яких позивач і звернувся до суду. 
Як зазначалось вище, відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву чи інших письмових пояснень стосовно поданого позову, викладених в позові обставин також не спростував. 
Відтак, розгляд справи здійснюється за наявності доказів, поданих позивачем. 
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання – це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).
Відповідності до приписів ст. 174 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 193 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).
Зі змісту ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору поставки від 24.10.2024. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Судом було досліджено подані позивачем до матеріалів господарської справи видаткові накладні та встановлено, що всі накладні без винятку підписані представниками обох сторін та скріплені печатками, зокрема: № 2808 від 01.10.2025 на суму 34 124,10 грн, № 2809 від 01.10.2025 на суму 17 773,50 грн, № 2828 від 01.10.2025 на суму 30 600,00 грн, № 2872 від 06.10.2025 на суму 39 295,50 грн, № 2898 від 06.10.2025 на суму 25 500,00 грн, № 2923 від 08.10.2025 на суму 21 165,00 грн, № 2939 від 09.10.2025 на суму 31 150,80 грн, № 2973 від 10.10.2025 на суму 25 500,00 грн, № 2987 від 13.10.2025 на суму 22 797,00 грн, № 3016 від 14.10.2025 на суму 36 720,00 грн, № 3021 від 14.10.2025 на суму 30 600,00 грн, № 3067 від 17.10.2025 на суму 26 010,00 грн, № 3079 від 17.10.2025 на суму 22 695,00 грн, № 3080 від 17.10.2025 на суму 20 145,00 грн, № 3100 від 20.10.2025 на суму 27 540,00 грн. Загалом за вказаний період 411615,90 грн. 
Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видаткових накладних товар отриманий відповідачем, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Вищеперелічені видаткові накладні є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки містять інформацію про господарську операцію та про осіб, які її вчинили.
Умовами Розділу 4 Договору, визначено ціну та порядок розрахунків.
Відповідно до пункту 4.3. Договору сторони домовились, що оплата товару здійснюється покупцем на умовах 100% попередньої оплати.
Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 4.5).
До матеріалів справи подано фільтровану банківську виписку за період з 03.02.2025 по 04.02.2026, з якої вбачається, що відповідач здійснював періодичні платежі за відвантажений товар, зокрема, і за поставку товару згідно накладних про відвантаження в період з 01.10.2025 по 20.10.2025, однак несвоєчасно та не в повному розмірі.
Як вказав позивач, внаслідок постійних затримок оплати товару, виникла заборгованість, яку було зафіксовано сторонами шляхом підписання Актів звірки взаємних розрахунків станом на серпень 2025 (зафіксовано заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 342 928,10 грн) та станом на вересень 2025 (зафіксовано заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 281 105,20 грн). 
Зазначені Акти звірки підписані з обох сторін повноважними представниками, а саме директором ТОВ «Рост-Оіл» Ковригіною В.Є. та директором ТОВ «Посейдон Експрес» Шерепот В.В., а також скріплені печатками сторін.
За висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 10.09.2019 по справі №916/2403/18, від 19.09.2019 по справі №910/14566/18, від 04.12.2019 по справі №916/1727/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.
Отже, акт звірки взаєморозрахунків сам по собі не є первинним документом та може бути належним доказом на підтвердження наявності заборгованості, лише за наявності первинних документів.
Втім, як встановлено судом, позивачем надано належні первинні документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні) на підтвердження факту поставки товару та наявності у відповідача заборгованості, яка додатково відображена в акті звірки взаєморозрахунків.
За твердженням позивача, після дати підписання останнього Акту звірки за період вересень 2025 року, були періодичні незначні оплати, що також зафіксовано в банківській виписці, відтак станом на момент подачі позову за відповідачем наявна заборгованість в загальній сумі 277823,30 грн.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, – у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Як було вказано вище, сторонами було погоджено 100% попередню оплату. Тобто, згідно умов визначених сторонами, заборгованість мала сплачуватись до відвантаження кожної партії товару, згідно видаткових накладних.
Разом з тим, ані у строк визначений Договором, ані на момент розгляду справи, заборгованість в сумі 277823,30 грн відповідачем не оплачена.
За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Враховуючи вище встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з ТОВ «Посейдон експрес» заборгованості за отриманий товар за Договором поставки нафтопродуктів № 24/10-1 від 24.10.2024, внаслідок чого вимога позивача про стягнення з відповідача 277823,30 грн визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.
Поряд з сумою основного боргу, позивачем заявлені до стягнення 77790,52 грн штрафу.
Договором (пункт 5.2) встановлено, що у випадку прострочення оплати поставленого товару покупець зобов`язується на вимогу постачальника сплатити йому штраф у розмірі:
- 1,5% від суми неоплаченого товару при простроченні оплати від одного до трьох календарних днів;
- 10% від суми неоплаченого товару при простроченні оплати від трьох до десяти календарних днів;
- 28% від суми неоплаченого товару при простроченні оплати від десяти календарних днів.
Зважаючи, що на момент подання цієї позовної заяви прострочення відповідача з оплати товару складає більше десяти календарних днів, отже, за погодженими між сторонами умовами, штраф за прострочення складає 28% від суми неоплаченого товару.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штраф – це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Перевіривши розрахунок штрафу, нарахованого позивачем на суму простроченого зобов`язання з оплати товару понад 10 календарних дні, судом встановлено, що 28% штрафу від суми заборгованості у розмірі 277823,30 грн становить 77790,52 грн.
Отже позовні вимоги про стягнення 77790,52 грн штрафу підлягають задоволенню повністю у заявленій позивачем сумі.
Також позивачем заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 18556,98 грн та 3% річних в розмірі 8334,70 грн за період з 03.02.2025 по 04.02.2026.
Згідно пояснень позивача, викладених в позовній заяві, вказаний період визначений з тих підстав, що фактично заборгованість відповідача почала формуватися з 03 лютого 2025 року і поступово зростала. Тому позивач вважає за доцільне рахувати період заборгованості для цілей визначення збитків від інфляційних змін та 3% річних від простроченої до сплати суми боргу саме з 03.02.2025 та обмежитись законодавчо визначеним терміном в 1 (один) рік – до 04.02.2026.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Визначаючи та перевіряючи період прострочення заборгованості, суд не погоджується та не приймає до уваги пояснення позивача, що заборгованість відповідача почала формуватися з 03 лютого 2025 року, оскільки подані в підтвердження докази стосовно поставки товару (накладні) датовані починаючи з 01.10.2025, Акти звірки – з серпня 2025. 
Так, станом на серпень 2025 було зафіксовано сальдо початкове – 359 423,10 грн та сума заборгованості станом на дату підписання акту 31.08.2025 (сальдо кінцеве) склала 342 928,10 грн. Зважаючи, що сума основного боргу, яку просить стягнути позивач є значно меншою станом на момент фіксування сальдо початкового в акті звірки та становить 277 823, 30 грн, суд приходить до висновку, що лише починаючи з 01 серпня 2025 підтверджена заборгованість відповідача та можливе застосування до нього фінансових санкцій, з урахуванням умов 100% попередньої оплати, що унеможливлює нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період, який передує даті 01.08.2025.
Відтак, здійснюючи за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з 01.08.2025 та по дату, вказану позивачем - 04.02.2026, інфляційні втрати складають 6440,93 грн, 3% річних – 4292,94 грн. Відтак, заявлені до стягнення інфляційні та 3% річних підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи викладене вище в сукупності, а також те, що факт порушення відповідачем договірних зобов`язань судом встановлений і по суті останнім не спростований, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 277823,30 грн основного боргу, 77790,52 грн штрафу, 6440,93 грн інфляційних втрат та 4292,94 грн 3% річних. В іншій частині заявлених позовних вимог суд відмовляє.
Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, слід зазначити, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 ст. 4 цього Закону, в електронній формі - застосовується коефіціент 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Тобто, за подачу позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 4590,07 грн з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. При цьому позивачем здійснено оплату судового збору згідно платіжної інструкції № 1869 від 05.02.2026 в розмірі 5737,58 грн. 
Судовий збір в розмірі 1147,51 грн (5737,58-4590,07) може бути повернуто на користь позивача з Державного бюджету України згідно ухвали суду за відповідним клопотанням позивача згідно до вимог ст.7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Зважаючи на вказану суму необхідного до сплати судового збору 4590,07 грн, та часткове задоволення позовних вимог, відшкодуванню витрат позивача по оплаті судового збору з відповідача підлягає сума 4396,18 грн.
Також відповідно до змісту викладених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога позивачу надавалась адвокатом Косенко Тетяною Вікторівною, яка діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії КС № 9318/10 від 31.07.2020, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 31.07.2020 № 81 та Ордером Серії АІ № 2063547 від 27.11.2025.
Так, 06.06.2025 року між адвокатом Косенко Т.В. та ТОВ «Рост-Оіл» укладено Договір про надання правової допомоги № 06-06/2025-5, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво та надати iншi види правової допомоги клієнту на умовах i в порядку, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхiднi для виконання Договору.
Відповідно до пункту 4.2 Договору про надання правової допомоги 06-06/2025-5 від 06.06.2025 між сторонами було погоджено, що розмір винагороди адвоката встановлюється виходячи із обсягу фактично наданих послуг та оплачується клієнтом на підставі Акту здачі-приймання виконаних робіт. Детальний опис робіт описано сторонами у Додатку №2 до Договору про надання правової допомоги.
Згідно Додатку №2 до договору про надання правової допомоги № 06-06/2025-5 від 06.06.2025 сторони погодили, що детальний опис послуг наданих в межах даного Додатку до Договору деталізується сторонами в Акті приймання-передачі наданих послуг, який складається після завершення розгляду справи в суді відповідної інстанції (п.2). 
Відповідно п. 3 Додатку № 2, послуги відповідно до даного Додатку приймаються клієнтом після надання адвокатом правової допомоги, визначеної відповідним підпунктом пункту 1 даного Додатку та між сторонами підписується Акт приймання-передачі послуг. 
В рамках виконання Договору та Додатку№2 сторони підписали акт приймання-передачі № 3 від 10.04.2026 на суму 10000,00 грн, згідно якого адвокат надав, а клієнт прийняв послуги, а саме супровід клієнта в суді першої інстанції при розгляді судової справі №911/336/26 про стягнення заборгованості.
Надані послуги включали в себе: вивчення та аналіз матеріалів спору, дослідження нормативних документів, судової практики – 1000,00 грн; виконання розрахунку суми заборгованості та штани санкцій – 3000, 00 грн; забезпечення виготовлення додатків та відправлення копії позовної заяви на адресу відповідача – 1000,00 грн; складання та подання до Господарського суду Київської області позовної заяви – 5000,00 грн. Разом 10000,00 грн,
Досліджуючи подані документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що вищезгаданих представником ТОВ «Рост-Оіл» доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Косенко Т.В. професійної правничої допомоги позивачу у цій справі. 
Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
У розумінні вказаної норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Заперечень щодо розміру судових витрат на правничу допомогу чи клопотання про зменшення суми витрат з контррозрахунком від відповідача до суду не надійшло.
Обсяг, зміст та вартість наданих у цій справі виконавцем послуг підтверджується наявними у матеріалах справи договором про надання правової (правничої) допомоги з додатковою угодою до договору і актом наданих послуг.
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Суд відзначає, що за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
За таких обставин, наданих позивачем доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги ТОВ «Рост-Оіл» у даній справі в заявленій до стягнення сумі в розмірі 10000,00 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати позивача, понесені на правову допомогу адвоката в розмірі 10000,00 грн покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 9577,58 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1. Задовольнити позов частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Посейдон експрес» (08205, Київська обл., Бучанський р-н, м. Ірпінь, вул. Соборна, буд. 118/19, код ЄДРПОУ 43420635) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост-Оіл» (08298, Київська обл., Бучанський р-н, смт Коцюбинське(з), вул. Пономарьова, буд. 7-З/2, код ЄДРПОУ 44789206) 277823 (двісті сімдесят сім тисяч вісімсот двадцять три) грн 30 коп. основного боргу, 77790 (сімдесят сім тисяч сімсот дев`яносто) грн 52 коп. штрафу, 6440 (шість тисяч чотириста сорок) грн 93 коп. інфляційних втрат, 4292 (чотири тисячі двісті дев`яносто дві) грн 94 коп. 3% річних, 4396 (чотири тисячі триста дев`яносто шість) грн 18 коп. судового збору та 9577 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн 58 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до статей 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 03.06.2026 року 

Суддя О.В. Щоткін