П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/37162/252231	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Голуб В.А. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

апелянта/позивача - ОСОБА_1 , представниці відповідача – Ясинецької Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року (суддя Попов В.Ф., м. Одеса, повний текст рішення складений 09.04.2026) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не звільнення за рапортом, визнання протиправними та скасування наказів про звільнення та зобов`язати вчинити дії по звільненню,-

В С Т А Н О В И В:

03.11.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області, у якому позивач просив суд (справа №420/37162/25):
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління щодо не звільнення зі служби в поліції з 01.11.2025 на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 за його рапортом від 01.08.2025;
- зобов`язати Головне управління прийняти рішення про звільнення зі служби в поліції заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 з 01.11.2025 на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" за його рапортом від 01.08.2025.

17.11.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області, у якому позивач просив суд (справа №420/38510/25):
- визнати незаконним наказ Головного управління №2712 від 14.11.2025 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП (С) ГУНП в Одеській області" в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції відносно майора поліції ОСОБА_1 заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області.
- скасувати наказ Головного управління №2712 від 14.11.2025 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських БПОП (С) ГУНП в Одеській області, в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції відносно майора поліції ОСОБА_1 заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області.

26.11.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області, у якому позивач просив суд (справа №420/39389/25) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління №1507 о/с від 24.11.2025 відповідно до якого майора поліції ОСОБА_1 заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області, було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Ухвалою суду від 23.02.2026 адміністративні справи №420/38510/25 та №420/39389/25 об`єднані в одне провадження зі справою №420/37162/25 та визначено їх розгляд у загальному провадженні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.
На обґрунтування поданої скарги зазначається, що частиною першою статті 77 Закону №580-VІІІ передбачений вичерпний перелік підстав для звільнення зі служби поліцейських. Так, пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону №580-VІІІ передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням. Зазначений пункт не містить приписів щодо зазначення поліцейським поважних причин для звільнення. Закон №580-VІІІ є нормативно-правовим актом вищої сили ніж Положення №114, підпунктом "ж" пункту 64 якого встановлено додаткові умови для звільнення зі служби за власним бажанням.
На необґрунтованість мотивів відмови суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог про скасування наказу ГУПН Одеській області №2712 від 14.11.2025 апелянт зазначив, що підставою для проведення службового розслідування слугувала перевірка відомостей, викладених у доповідній записці батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області (далі - БПОП(С) ГУНП в області) від 24.10.2025 №156577-2025 (557410), щодо можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками БПОП(С) ГУНП в області, серед яких прізвище позивача відсуне. Тобто в своєму висновку дисциплінарна комісія фактично вийшла за межі предмету службового розслідування, в якому перевірявся факт безпідставної відсутності на службі поліцейських 23.10.2025, та перевіряла факти можливого іншого дисциплінарного проступку поліцейського без відповідного наказу керівника про призначення нового службового розслідування.
Також, на думку апелянта, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування наказу від 24.11.2025 №1507 о/с, суд першої інстанції не надав жодної обґрунтованої оцінки цим доводам та не зазначив мотивів відмови в задоволенні цієї позовної вимоги.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП в Одеській області.
Наказом Головного управління №983 о/с від 28.06.2024, майора поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області та в подальшому відкомандировано в підпорядкування командиру ЗБП "Воля" до складу сил та засобів бойових (спеціальних) (ЗСУ).
01.08.2025 ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Одеській області Івана Жука про звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням) з 01.11.2025.
29.10.2025 ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд його рапорту від 01.08.2025 про звільнення за власним бажанням та повернення такого рапорту у зв`язку із неможливістю його задоволення.
29.10.2025 Одеська спеціалізована прокуратура у сфері оборони листом від 29.10.2025 №39-5-6-10601ВИХ-25 повідомила ОСОБА_1 , що "у зв`язку із вирішенням питання щодо призначення вас на вакантну посаду прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, просимо надати наказ про звільнення з посади заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 " (т. І а.с. 13).
30.10.2025 в приймальні громадян ГУНП в Одеській області отримано клопотання ОСОБА_1 , в якому, посилаючи на доданий лист Прокуратури від 29.10.2025, позивач просив прийняти законне рішення за раніше поданим рапортом про звільнення.
Також з матеріалів справи убачається, що доповідною запискою №156577-2025 (557410) від 24.10.2025 командир БПСОП(С) ОСОБА_2 повідомив начальника ГУНП в Одеській області щодо можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими БПОП(С) ГУНП в Одеській області, що виразилося у безпідставній відсутності з 23.10.2025 за місцем тимчасової дислокації підрозділу, невиконанні цього ж дня наказів керівництва та порушенні Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області з метою ухилення від ознайомлення з наказом ГУНП в області від 22.10.2025 №1892 ДСК "Про відрядження працівників ГУНП в Одеській області".
Доповідано, що під час збору особового складу було встановлено, що окремі працівники БПОП(С) ГУНП в області не виконали наказ керівництва, не прибули до визначеного місця та взагалі відсутні за місцем тимчасової дислокації підрозділу, а саме:
старший інспектор роти №З БПОП(С) ГУНП в Одеській області підполковник поліції ОСОБА_3 ;
інспектор взводу №1 роти №З БПОП(С) ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_4 ;
інспектор взводу №1 роти №З БПОП(С) ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_5 ;
заступник командира взводу №2 роти №З БПОП(С) ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_1 ;
старший інспектор роти №1 БПОП(С) ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_6 ;
інспектор взводу №1 роти №1 БПОП(С) ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_7 ;
інспектор взводу №1 роти №2 БПОП(С) ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_8 ;
інспектор взводу №1 роти №2 БПОП(С) ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_9 ;
заступник командира взводу №1 роти №4 БПОП(С) ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_10 ;
інспектор взводу №1 роти №4 БПОП(С) ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_11 ;
поліцейський взводу №2 роти №З БПОП(С) ГУНП в Одеській області старший сержант поліції ОСОБА_12 ;
поліцейський взводу №2 роти №1 БПОП(С) ГУНП в Одеській області старший сержант поліції ОСОБА_13 ;
поліцейський взводу №1 роти №2 БПОП(С) ГУНП в Одеській області старший сержант поліції ОСОБА_14 ;
поліцейський взводу №2 роти №3 БПОП(С) ГУНГІ в Одеській області старший сержант поліції ОСОБА_15 ;
поліцейський взводу №2 роти №3 БПОП(С) ГУНИ в -Одеській області сержант поліції ОСОБА_16 .
При перевірці було встановлено факти безпідставної відсутності на службі 23.10.2025 окремих поліцейських БПОП(С) ГУНП в області були зафіксовані відповідними актами, а саме: підполковника поліції ОСОБА_17 (від 23.10.2025 за №487/50-2025), капітанів поліції ОСОБА_18 (від 23.10.2025 за №485/50-2025), ОСОБА_19 (від 23.10.2025 за №486/50-2025), ОСОБА_20 (від 23.10.2025 №492/50-2025), ОСОБА_21 (від 23.10.2025 за №493/50-2025), старших сержантів поліції ОСОБА_22 (від 23.10.2025 за №491/50-2025), ОСОБА_23 (від 23.10.2025 за №490/50-2025), ОСОБА_24 (від 23.10.2025 за №489/50-2025) та сержанта поліції ОСОБА_25 (від 23.10.2025 за №488/50-2025).
У зв`язку з викладеним пропонувалося відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, призначити службове розслідування, проведення якого доручити дисциплінарній комісії, утвореної з працівників БПОП(С) із залученням працівників УГІ та ВПЗ ГУНП в області.
27.10.2025 ГУНП в Одеській області видано наказ №2580, яким з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки відомостей, викладених у доповідній записці батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області (далі - БПОП(С) ГУНП в області) від 24.10.2025 №156577-2025 (557410), щодо можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками БПОП(С) ГУНП в області, що виразилося у безпідставній відсутності з 23.10.2025 за місцем тимчасової дислокації підрозділу, невиконанні цього ж дня наказів керівництва та порушенні Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області з метою ухилення від ознайомлення з наказом ГУНП в області від 22.10.2025 №1892 ДСК "Про відрядження працівників ГУНП в Одеській області", призначено службове розслідування, проведення якого здійснювати у формі письмового провадження
Листом від 31.10.2025 №239638-2025 за підписом голови дисціплінарної комісії, ОСОБА_1 запрошено прибути 03.11.2025 у період часу з 09:00 до 17:00 до адміністративної будівлі ГУНП (м. Одеса, вул. Єврейська, 12, каб. 213, контактна особа - виконавець даного документу) для опитування в рамках службового розслідування.
У разі неможливості прибутті особисто, запропоновано в термін до 04.11.2025 написати та надіслали дисциплінарній комісії на електрону адресу: ugikanc@od.police.gov.ua пояснення (бланк додається) у довільній формі, які у подальшому направити поштою до адреси відповідача.
Одночасно роз`яснено, що чинним законодавством України передбачено право, а не обов`язок поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та дисциплінарної комісії надавати і, відповідно, одержувати пояснення щодо обставин, які досліджуються. Ненадання таких пояснень не є перешкодою для подальшого розгляду матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку та проведення службового розслідування.
04.11.2025 ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу ГУНП письмові пояснення.
В ході службового розслідування було встановлено, що відповідно до наказу ГУНП в області від 27.08.2025 №1470 ДСК окремих працівників БПОП(С) ГУНП в області, у тому числі ОСОБА_26 відряджено до ЗБП "Воля" у складі сил та засобів 21 го армійського - корпусу Сухопутних військ ЗСУ, залученого в якості батальйону тактичної групи, для виконання бойових (спеціальних) завдань у частині несення служби на блокпостах, контрольних постах, бойових позиціях, у межах операційних зон угруповань військ (Сил оборони держави) в контрольних прикордонних районах, які межують з українсько-білоруською ділянкою державного кордону, що у Житомирській області.
Відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ від 28.12.2024 №26499 ДПУ-3 ЛОЗОВА, листа Національної поліції України від 21.10.2025 №7462, на підставі рапорту командира БПОП(С) ГУНП в області капітана поліції ОСОБА_27 від 21.10.2025 №35/89, наказом ГУНП в області від 22.10.2025 №1892 ДСК ОСОБА_28 припинено відрядження до ЗБП "Воля" у складі сил та засобів 21 го армійського – корпусу Сухопутних військ ЗСУ та з 23.10.2025 відряджено до складу угрупування військ (сил) " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в підпорядкування командиру зведених підрозділів ДПОП ОШБ НПУ "ЛЮТЬ", для виконання бойових (спеціальних) завдань з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.
Так, 23.10.2025 у визначеному місці населеного пункту Народичі Житомирської області за місцем тимчасової дислокації працівників БПОП(С) ГУНП в області був оголошений збір особового складу для проведення психологічного тестування та доведення вимог наказу ГУНП в області від 22.10.2025 №1892 ДСК.
Під час збору особового складу було встановлено, що майор поліції ОСОБА_29 не виконав вказівку керівництва, не прибув до визначеного місця та взагалі був відсутній за місцем тимчасової дислокації підрозділу.
Опитаний у рамках службового розслідування майор поліції ОСОБА_29 звернув увагу на те, шо він, починаючи з 15.09.2025 перебуває на лікуванні у зв`язку із погіршенням стану свого здоров`я. Про це, станом на 23.10.2025 було відомо його керівникам майору поліції ОСОБА_30 та підполковнику поліції ОСОБА_31 . Тому, 23.10.2025 він не міг прибути за визначеним місцем збору особового складу підрозділу. Стосовно наміру виконання вимог наказу ГУНП в області від 22.10.2025 №1892 ДСК, майор поліції ОСОБА_29 зазначив, що йому не відомі вимоги вказаного наказу, так-як він із ним не ознайомлювався, йому не відомий зміст та суть цього наказу. Разом із тим, майор поліції ОСОБА_29 звернув увагу на те, що від 01.08.2025 із дотриманням вимог пункту 68 розділу VII "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, подав до ГУНП в області рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням. 30.10.2025 ним подано клопотання про видання наказу про його звільнення зі служби в поліції з 01.11.2025. Однак, його рапорт та клопотання не були задоволені. Крім того, 03.11.2025 він подав адміністративний позов до Одеського окружного адміністративного суду. Також, майор поліції ОСОБА_29 посипаючись на ст. 38 КЗпП України повідомив, що він має право розірвати трудовий договір за власним бажанням. До свого пояснення, майор додав копії електронних листків непрацездатності.
Перевіркою встановлено, що майор поліції ОСОБА_29 перебував на лікуванні з 25.09.2025 по 06.10.2025 в ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області"; з 15.10.2025 по 24.10.2025 та з 25.10.2025 по 31.10.2025 в КНП "Міська клінічна лікарня №1" Одеської міської ради, з 01.11.2025 по 03.11.2025 в КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" Одеської міської ради (повинен вийти на службу з 04.11.2025).
Таким чином, службовим розслідуванням підтверджено, що майор поліції ОСОБА_29 був відсутній на робочому місці без поважних причин 04.11.2025, 05.11.2025, 06.11.2025, 07.11.2025, 08.11.2025, що зафіксовано актами від 04.11.2025 №545/50-2025; від 05.11.2025 №551/50-2025; від 06.11.2025 №560/50-2025; від 07.11.2025 №169508-2025 (597372); від 08.11.2025 №169929-2025 (598242) (5 робочих дні) та не виконав вимоги пункту 4.1 розділу 4 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області, зокрема стосовно своєї відсутності на роботі, невідкладно (не пізніше однієї години) свого безпосереднього керівника у письмовій формі (рапортом) не повідомив.
З урахуванням викладеного дисциплінарна комісія ГУНП в області дійшла висновку про те, що майор поліції ОСОБА_29 порушив службову дисципліну та дискретував звання поліцейського.
Дискредитація полягає у вчиненні проступку, що підриває довіру та авторитет органів державної влади й їх працівників у суспільстві. Подібні вчинки, що дискредитують поліцейського і органи Національної поліції України, суперечать моральним та етичним вимогам до поведінки працівників поліції як під час виконання службових обов`язків, так і в повсякденному житті.
Дисциплінарною комісією обстави, які б пом`якшували відповідальність майора поліції ОСОБА_26 , не встановлено.
За підсумками службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що майор поліції ОСОБА_1 вчинив грубий дисциплінарний проступок, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 4, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337- VIII, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію України" від 02.07.2015 №580-VІІІ, підпункту 2 пункту 2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 №7 "Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції", пункту 3.2 розділу 3, пункту 4.1 розділу 4 Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 №1000 "Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області", що виразилося в:
- особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України, вчиненні дій, що підривають авторитет Національної поліції України; 
- непрофесійному виконанні своїх службових обов`язків відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 
- порушенні Присяги поліцейського в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського; 
- безпідставній відсутності на службі: 04.11.2025, 05.11.2025, 06.11.2025, 07.11.2025, 08.11.2025; 
- не вжитті заходів щодо невідкладного повідомлення свого безпосереднього керівника у письмовій формі (рапортом) про причини невиходу на службу; 
- несприянні керівникові у дотриманні службової дисципліни.
08.11.2025 начальником ГУНП в Одеській області було затверджено Висновок службового розслідування.
14.11.2025 ГУНП в Одеській області видано наказ №2712, пунктом 3 якого, за вчинення грубого дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 4, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію України", підпункту 2 пункту 2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 №7 "Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції", пункту 3.2 розділу 3, пункту 4.1 розділу 4 Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 №1000 "Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області", до майора ОСОБА_1 , заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області, застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Дисциплінарний наказ реалізовано шляхом видання наказу по особовому складу №1507 о/с від 24.11.2025 у відповідності до вимог частини третьої статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Вважаючи, що ГУНП в Одеській області протиправно не звільнило з поліції та в подальшому протиправно видало вищезазначені накази №2712 та №1507 о/с, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у рапорті про звільнення поважних причин звільнення є правомірною підставою для відмови у його задоволенні.
Суд зазначив, що позивач не вказував про початок щодо нього процедури проведення спеціальної перевірки з метою зайняття вакантної посади прокурора відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону як про поважну причину подання рапорту про звільнення. При цьому, на думку суду, позивач не був позбавлений можливості зазначити про це додатково чи подати інший рапорт із вказівкою на цю обставину як на поважну причину.
Також суд дійшов висновку, що службове розслідування стосовно ОСОБА_1 було повним, об`єктивним, обґрунтованим і проведеним відповідно до вимог Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" та Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 №893.
Не прибувши до місця несення служби та відмовившись від її проходження взагалі, про що ОСОБА_1 письмово вказав у поясненні від 04.11.2025, позивач вчинив прогули 04.11.2025, 05.11.2025, 06.11.2025, 07.11.2025, 08.11.2025, що підтверджено висновком службового розслідування та є дисциплінарним проступком.
Суд відхилив посилання позивача на приписи статті 38 КЗпП України як на підставу припинення трудових відносин, оскільки відповідно до положень статті 60 Закону України "Про Національну поліцію" відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції. Таким чином, зазначена норма виключила можливість застосування до поліцейських норм загального трудового законодавства, зокрема КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Так, згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 59 цього Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Приписами частини першої статті 60 вказаного Закону визначено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію", пунктом 7 частини першої якої визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга, третя статті 77 цього Закону).
Пунктом 4 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі – Положення №114), яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та на час виникнення спірних правовідносин є чинним.
Згідно з пунктом 10 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Підпунктом "ж" пункту 64 Положення №114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
За змістом пункту 8 Положення №114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Отже, служба в органах поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".
При цьому, про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт.
Тлумачачи застосування пункту 68 Положення № 114, Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2014 року у справі № 21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим становищем працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
З матеріалів справи вбачається, що наказом від 28.06.2024 №983 о/с майора поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника командира взводу №2 роти №3 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області.
01.08.2025 ОСОБА_1 до ГУНП в Одеській області рапорт про звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням) з 01.11.2025.
Водночас, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на території усієї держави введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Пунктом 24 частини першої статті 23 Закону передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Згідно з частиною другою статті 12 Закону України "Про національну безпеку України" до складу сектору безпеки і оборони входить також Національна поліція України.
Основні завдання, функції, права, обов`язки та порядок діяльності підрозділів поліції особливого призначення (далі - Підрозділи) головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях та м. Києві та міжрегіональних територіальних органів (далі - Територіальний орган) визначено Положенням про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 грудня 2017 року №987 (далі – Положення №987).
Згідно з пунктом 7 розділу І Положення №987, залежно від специфіки функцій, посадових (функціональних) обов`язків, що покладені на поліцейських, Підрозділи в штаті мають відділення, взводи, роти (батальйони) швидкого реагування та структурні, стройові і територіальні (відокремлені) підрозділи відповідно, які призначені для безпосереднього проведення спеціальних поліцейських операцій із припинення злочинів, пов`язаних з високим ступенем суспільної небезпеки та вчиненням збройного опору, для вирішення бойових (спеціальних) завдань під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації збройного конфлікту, а також для здійснення відповідно до компетенції заходів у сфері протидії злочинності, що пов`язані з підвищеною загрозою для життя і здоров`я поліцейських та потребують від поліцейських високого рівня фізичної і професійної підготовленості, уміння впевнено діяти в екстремальних умовах.
Пунктом 1 розділу ІІ Положення №987 закріплено повноваження підрозділів особливого призначення, в тому числі такі:
беруть участь у забезпеченні відповідно до законодавства правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх оголошення на всій території України або в окремій місцевості;
можуть брати участь за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України під час дії воєнного стану та 60 днів після цього;
можуть здійснювати у взаємодії із Збройними Силами України, Національною гвардією України, Державною прикордонною службою України, Державною спеціальною службою транспорту, Службою безпеки України боротьбу з диверсійно- розвідувальними силами агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями під час дії воєнного стану та 60 днів після цього.
З викладеного вбачається, що в період дії правового режиму воєнного стану важко переоцінити значення підрозділів особливого призначення поліції, адже вони у тісній співпраці з іншими силами оборони беруть активну участь в забезпеченні заходів правового режиму воєнного стану та, за необхідності, безпосередньо в бойових діях. Такі поліцейські особливо цінні для держави і виведення їх з місць несення служби потребує також підготовки належної заміни працівнику (навчання нового поліцейського, його екипіювання, озброєння, проведення злагодження тощо), що займає близько двох-трьох місяців.
Крім того, як вбачається із наданих до суду документів, позивач проходив службу в Батальйоні поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Одеській області та його було відкомандировано в підпорядкування командиру ЗБП "Воля" до складу сил та засобів бойових (спеціальних) (ЗСУ).
Встановлені обставини та вищенаведені норми права дають підстави стверджувати, що звільнення позивача за рапортом від 01.08.2025 можливо лише після повернення в підпорядкування відповідача позивача, якій був відряджений у підпорядкування іншого суб`єкта - підрозділу Збройних Сил України, на підставі наказу ГУНП від 22.10.2025 №1892 дск.
Таким чином колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи у звільненні позивача діяв в межах чинного законодавства та жодним чином не порушило права та законні інтереси позивача.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що наявність поважних причин для звільнення поліцейський має зазначати лише у разі бажання звільнитися у строк, коротший за три місяці, з наступних міркувань.
Так, пункт 64 Положення №114 встановлює самостійну умову звільнення за власним бажанням - наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Пункт 68 Положення №114 встановлює строк попередження - не пізніш як за три місяці до дня звільнення. Ці приписи регулюють різні елементи однієї процедури: пункт 64 - умови звільнення, пункт 68 - строк і форму попередження.
Отже, дотримання тримісячного строку попередження саме по собі не замінює обов`язку зазначити та підтвердити поважні причини, які перешкоджають подальшому виконанню службових обов`язків. Інакше пункт 64 Положення №114 фактично втрачав би юридичне значення, хоча він є чинним та застосовується у спірних правовідносинах.
Колегія суддів не приймає посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у справі №160/3607/19, оскільки обставини у згаданій справі не є тотожними цій, оскільки стосуються питання строку попередження та можливості звільнення в коротший строк за домовленістю сторін. Вона не містить висновку про те, що поліцейський може бути звільнений за власним бажанням без наявності поважних причин, якщо він подав рапорт за три місяці до бажаної дати звільнення.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №826/16621/17 також виходив з того, що порядок звільнення за власним бажанням осіб рядового і начальницького складу регулюється саме пунктами 64 і 68 Положення №114, а відсутність домовленості щодо конкретної дати звільнення до закінчення відповідного строку не створює автоматичного припинення служби.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у рапорті від 01.08.2025 не навів поважних причин, які перешкоджали б виконанню службових обов`язків, а тому у ГУНП в Одеській області не виник безумовний обов`язок видати наказ про звільнення ОСОБА_1 саме з 01.11.2025.
Ураховуючи, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, а факт подання рапорту про звільнення не припиняє службу позивача автоматично та не звільняє його від виконання службових обов`язків, колегія суддів погоджується з висновками службового розслідування про безпідставну відсутність на службі: 04.11.2025, 05.11.2025, 06.11.2025, 07.11.2025, 08.11.2025.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на приписи частини другої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", якими встановлено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. Отож, у разі відсутності відповідного наказу, незважаючи на причини його невидання, позивач є поліцейським і тому зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків та наказів керівництва. Особливо важливо це зазначити під час дії на території всієї держави воєнного стану.
При цьому законодавством визначено спеціальний режим органів поліції у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальній цілісності, а також у ході відсічі збройній агресії проти України та в умовах воєнного стану.
Також приписами чинного законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання. Водночас проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.
З матеріалів службового розслідування вбачається, що підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції слугували вчинене останнім порушення вимог пунктів 1, 4, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України "Про Національну поліцію України", підпункту 2 пункту 2 наказу ГУНП в області від 03.01.2023 №7 "Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції", пункту 3.2 розділу 3, пункту 4.1 розділу 4 Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 №1000 "Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області".
Так, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію України" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України, інших нормативно- правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно- правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до статті 64 Закону України "Про Національну поліцію України" поліцейський складає присягу на вірність Українському народові, відповідно до тексту якої особа, яка вступає на службу в поліції усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21.09.2018 у справі №824/227/17-а та від 08.08.2019 у справі №824/1015/16-а, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги поліцейського. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов`язання поліцейського. Порушення Присяги слід розуміти як учинення поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
За змістом частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
При цьому дисциплінарним проступком, у розумінні статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Нормами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Згідно усталеної практики Верховного Суду, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі №826/4681/18, від 28.10.2021 у справі №520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі №160/12290/20 та ін.).
З огляду на те, що ОСОБА_1 проходив службу у батальйоні поліції особливого призначення (стрілецький), залученому до виконання бойових (спеціальних) завдань в умовах воєнного стану, його безпідставна відсутність на службі протягом декількох днів, неповідомлення керівництва у встановленому порядку та невиконання вимог службової дисципліни обґрунтовано оцінені як грубий дисциплінарний проступок.
Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта стосовно того, що у своєму висновку дисциплінарна комісія фактично вийшла за межі предмета службового розслідування, у якому перевірявся факт безпідставної відсутності на службі поліцейського 23.10.2025, та перевіряла факти можливого іншого дисциплінарного проступку поліцейського без відповідного наказу керівника про призначення нового службового розслідування, з таких міркувань.
В силу частин другої, третьої та десятої статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок №893).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №893 підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Пунктом 4 розділу V Порядку №893 встановлено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Як зазначалося вище, підставою для проведення службового розслідування слугувала доповідна записка №156577-2025 (557410) від 24.10.2025 командира БПСОП(С) ОСОБА_2 щодо можливого порушення службової дисципліни окремими поліцейськими БПОП(С) ГУНП в Одеській області, що виразилося у безпідставній відсутності з 23.10.2025 за місцем тимчасової дислокації підрозділу, невиконанні цього ж дня наказів керівництва та порушенні Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП в області з метою ухилення від ознайомлення з наказом ГУНП в області від 22.10.2025 №1892 ДСК "Про відрядження працівників ГУНП в Одеській області. Зокрема, під час збору особового складу було встановлено, що окремі працівники БПОП(С) ГУНП в області не виконали наказ керівництва, не прибули до визначеного місця та взагалі відсутні за місцем тимчасової дислокації підрозділу, в т.ч. заступник командира взводу №2 роти №З БПОП(С) ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_1 .
Службовим розслідуванням встановлено, що майор поліції ОСОБА_29 перебував на лікуванні з 25.09.2025 по 06.10.2025 в ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області"; з 15.10.2025 по 24.10.2025 та з 25.10.2025 по 31.10.2025 в КНП "Міська клінічна лікарня №1" Одеської міської ради, з 01.11.2025 по 03.11.2025 в КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" Одеської міської ради (повинен вийти на службу з 04.11.2025). Водночас, 04.11.2025, 05.11.2025, 06.11.2025, 07.11.2025, 08.11.2025 майор поліції ОСОБА_29 був відсутній на робочому місці без поважних причин, що апелянтом не оспорюється.
Отож, доводи апелянта про те, що дисциплінарна комісія повинна була перевірити лише факт безпідставної відсутності на службі поліцейських саме 23.10.2025, або розпочати нове службове розслідування не є аргументованими.
Колегія суддів також підтримує висновки суду першої інстанції про безпідставні посилання позивача на приписи статті 38 КЗпП України через неможливість їх застосування.
Так, застосування норм загального трудового законодавства до поліцейських має субсидіарний характер. Це означає, що загальні норми діють лише в частині, не врегульованій спеціальним законодавством, якщо обидві сфери не суперечать одна одній
Так, приписами статті 60 Закону України "Про Національну поліцію" відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Отож питання прийняття на службу, проходження служби та звільнення регулюються виключно поліцейським законодавством, в даному випадку Положенням №114.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25 травня 2023 року по справі №620/3663/19 в якій зазначено, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, на які посилалися сторони і суди попередніх інстанцій під час вирішення цієї справи. (п. 54 Постанови).
Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено протиправності спірного наказу від 14.11.2025 №2712 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про його скасування.
Оскільки вимога ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасувати наказ №1507 о/с від 24.11.2025 про звільнення зі служби в поліції є похідної позовної вимогою, вона також не підлягає задоволенню.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанцій було порушено норми матеріального права. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.
Порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи чи є обов`язковою підставою для скасування судового рішення не встановлено.
З огляду на що підстави для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції відсутні.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя В.А.Голуб

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 19 червня 2026 року.