ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/878/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить: 1) Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №071950001803 від 18.12.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ,, для обчислення розміру пенсії за віком, наступні періоди: період навчання у професійно-технічному училищі текстильної промисловості при Фурмановській ордена “Знак Пошани” прядильно-ткацькій фабриці №2 м. Фурманов Івановської області РСФСР з 01.08.1978 по 31.08.1978 року включно; у повному обсязі періоди роботи у колгоспі “Нове життя” с. Торунь Міжгірського району Закарпатської області з 01.01.1982 по 27.09.1982 року включно, з 28.09.1985 по 31.12.1985 року включно, з 01.01.1987 по 24.02.1993 року включно; частково у розмірі 0 років 2 місяців 17 днів період роботи у колгоспі “Нове життя” с. Торунь Міжгірського району Закарпатської області з 01.01.1986 по 31.12.1986 року включно; у повному обсязі період роботи у колективному сільськогосподарському підприємстві “Нове життя”” с. Торунь Міжгірського району Закарпатської області з 25.02.1993 по 29.06.2000 року включно; 3) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 11 грудня 2025 року; 4) Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. В той же час, на переконання позивача, відповідач безпідставно не зарахував до стажу період навчання в ПТУ з 01.08.1978 року по 31.08.1978 року, та періоди роботи у колгоспі «Нове життя» з 01.01.1982 року по 27.09.1982 року, з 28.09.1985 року по 31.12.1985 року, з 01.01.1987 року по 29.06.2000 року включно, а також частково зараховано період роботи з 01.01.1986 року по 31.12.1986 року, що в сукупності призвело до зменшення страхового стажу позивача з 25 років 09 місяців 21 днів до 12 років 04 місяці 14 днів, тобто на 13 років 05 місяців 7 днів. Відтак, вважає протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом встановлено, що 12 грудня 2025 року позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18 грудня 2025 року № 07195001803 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Відповідно до вказаного рішення страховий стаж позивача складає 12 років 04 місяці 14 днів.
До страхового стажу не зараховано період діяльності в КСП «Нове життя» згідно записів трудової книжки від 10.08.1990 року НОМЕР_1 , оскільки відсутній наказ і дата наказу на прийом, в даті звільнення наявна розбіжність між датою звільнення (29.06.2000) та датою наказу на звільнення (24.02.2000).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18 грудня 2025 року № 071950001803 про відмову позивачу у призначенні пенсії не враховано до стажу позивача період діяльності в КСП «Нове життя» згідно записів трудової книжки від 10.08.1990 НОМЕР_1 , оскільки відсутній наказ і дата наказу на прийом, в даті звільнення наявна розбіжність між датою на звільнення (29.06.2000) та датою наказу на звільнення (24.02.2000). 
В той же час, суд зазначає, що в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 наявні записи про те, що 15.04.1988 року позивач прийнята у члени колгоспу «Нове життя» та 29.06.2000 року звільнена з членів колгоспу «Нове життя», у зв`язку з реорганізацією. 
При цьому, суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Також суд враховує, що Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 висловлена позиція, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На переконання суду, виявлені відповідачем недоліки оформлення записів не є достатньою підставою для відмови у зарахуванні відповідного трудового стажу, оскільки не спростовують факту зайнятості позивача протягом такого періоду. 
В той же час, суд враховує, що в оскарженому рішенні відповідач зазначає про незарахування періоду діяльності в КСП «Нове життя» оскільки відсутній наказ і дата наказу на прийом, в даті звільнення наявна розбіжність між датою на звільнення (29.06.2000) та датою наказу на звільнення (24.02.2000). Відповідно до вказаного рішення страховий стаж позивача становить 12 років 04 місяці 14 днів. 
Однак, відповідно до довідки до оскарженого рішення про розрахунок стажу позивача форми РС-право вбачається, що відповідачем до страхового стажу позивача зараховано, зокрема наступні періоди: з 01.01.1988 по 31.12.1988 року – 18 днів, з 01.01.1989 року по 31.12.1989 року – 14 днів, з 01.01.1990 року по 31.12.1990 року – з місяці 11 днів, з 31.01.1991 року по 31.12.1991 року – 8 місяців 5 днів, 01.01.1992 року по 31.12.1992 року – 10 місяців 2 дні, з 01.01.1993 року по 24.02.1993 року – 1 місяць.
Таким чином, визначаючи страховий стаж позивача 12 років 4 місяці 14 днів відповідач частково зарахував вищевказані періоди роботи позивача у колгоспі «Нове життя», реорганізованому у КСП «Нове життя». Водночас, обсяг зарахованого стажу визначено за правилами фактичної тривалості, що не узгоджується з вимогами ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Так, яке вже зазначалося судом, відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Суд зазначає, що в трудовій книжці колгоспника від 10.08.1990 НОМЕР_1 наявні відомості про вироблені трудодні за період роботи позивача в колгоспі/ КСП «Нове життя».
Крім того, у графах щодо невиконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві у 1988, 1989, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999 роках наявні відмітки про поважність причин, що свідчить про офіційне визнання колгоспом причин невиконання встановлено мінімуму трудової участі.
Відтак, наявність у трудовій книжці позивача відміток про поважні причини невиконання мінімуму трудової участі виключає можливість застосування відповідачем обчислення стажу за фактичною тривалістю.
З огляду на вищенаведене, період роботи позивача в колгоспі «Нове життя», який в подальшому був реорганізований в КСП «Нове життя» з 15.04.1988 року по 29.06.2000 року підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, в повному обсязі (календарному обчисленні). 
За таких обставин, суд приходить висновку, що приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 18 грудня 2025 року № 071950001803 відповідач діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
В той же час, щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання у професійно-технічному училищі текстильної промисловості при фурманській ордена «Знак Пошани» прядильно-ткацькій фабриці № 2 м. Фурманов Івановської області РСФСР з 01.08.1978 року по 31.08.1978, періоду роботи у колгоспі «Нове життя» з 01.01.1982 року по 27.09.1982 року включено, з 28.09.1985 року по 31.12.1985 року включно, з 01.01.1987 року по 15.04.1988 року, частково періоду роботи у колгоспі «Нове життя» з 01.01.1986 року по 31.12.1986 року, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним рішенням відповідачем не вирішувалося питання щодо відмови у зарахуванні вищевказаних періодів, та не наведено мотивів відмови у цій частині. 
В той же час, суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб`єкта владних повноважень, надавати первинну оцінку обставинам, які не були предметом його рішення, або встановлювати підстави відмови, які не зазначені в оскарженому рішенні. 
Відтак, позовні вимоги у вказаній частині виходять за межі предмета оскарження, а тому в їх задоволенні слід відмовити.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 11 грудня 2025 року, суд зазначає, що вирішуючи питання обрання належного та ефективного судового захисту, суд враховує те, що уповноваженим органом для обчислення страхового стажу особи є Пенсійний фонд. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень.
Оскільки за встановлених судом обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ГУ ПФ в Рівненській області необхідно повторно розглянути заяву позивача від 12.12.2025 року, оскільки за наслідками розгляду цієї справи встановлено, що пенсійний орган при відмові у призначенні пенсії протиправно не зарахував позивачу період роботи 15.04.1988 року по 29.06.2000 року, а тому пенсійному органу необхідно вчинити дії щодо проведення нового розрахунку страхового стажу та вирішити питання про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, викладених в цьому рішенні. 
Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
В прохальній частині позовної заяви позивач просить допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення за один місяць.
Вирішуючи питання щодо негайного виконання рішення суду в сумі за один місяць, суд враховує наступне.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його ухвалення, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів особи позивача.
Перелік рішень судів, які виконуються негайно передбачено статтею 371 КАС України.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Враховуючи ту обставину, що питання про стягнення пенсії не вирішувалося, пенсія позивачу не призначена та розмір її не визначений відповідачем, то на переконання суду, відсутні підстави для допуску до негайного виконання рішення суду. Судове рішення у цій справі має зобов`язальний характер і не відноситься до рішень, які підлягають негайному виконанню, а тому підстави для задоволення клопотання позивача про звернення рішення до негайного виконання відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 532,48 грн. 
Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 
ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7, код ЄДРПОУ 21084076) про визнання протиправним та скасування рішення– задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 071950001803 від 18 грудня 2025 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Нове життя» (реорганізованому в колективне сільськогосподарське підприємство «Нове життя») з 15.04.1988 року по 29.06.2000 року, в повному обсязі (календарному обчисленні), з урахуванням раніше зарахованих періодів. 

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 грудня 2025 року про призначення пенсії за віком та вирішити питання призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. 

5. В задоволенні решти позовних вимог –відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (Рівненська область, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7, код ЄДРПОУ 21084076) судові витрати у розмірі 532,48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні сорок вісім копійок).

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька