ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 187/2297/23
провадження № 61-11779св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Калараша А. А.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Петриківська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненський області, 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Іщенко І. М., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2025 року, ухвалену колегією у складі суддів Космачевської Т. В., Агєєва О. В., Халаджи О. В., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування рішення селищної ради. 

2. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона має у приватній власності житловий будинок на АДРЕСА_1 .

3. 30 вересня 2020 року рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області їй наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, необхідної для передачі у власність земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на АДРЕСА_1 . При виготовлені відповідної технічної документації були зібрані необхідні підписи, оформлений акт встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і на відповідній стадії розробник технічної документації повинен був визначити та присвоїти земельній ділянці, на який розташований її будинок, відповідний кадастровий номер. Але, як повідомив розробник технічної документації, на місці відведення її земельної ділянки виявилося, що зареєстрована інша ділянка з кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, площею 0,11 га, для ведення особистого селянського господарства, що зареєстрована на ОСОБА_2 , яка оформила з подальшою реєстрацією на себе земельну ділянку і фактично зменшила її земельну ділянку на відповідні 0,11 га.

4. Позивач вважала, що за нею зберігається право користування земельною ділянкою, площею 0,25 га, якою до продажу будинку користувався попередній власник, а потім і вона. Дії з отриманням у власність земельної ділянки, площею 0,11 га, ОСОБА_2 необхідні як раз для подальшого введення в експлуатацію житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці.

5. Однак, відповідачем було проведено державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,11 га, за кадастровим номером 1223781400:08:003:0256 на АДРЕСА_1 , вчинену відділом у Рівненському районі міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 30 листопада 2020 року, а також державним реєстратором Кравець Р. А. виконкому Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року.

6. На думку позивача, діями ОСОБА_2 порушуються її майнові права, а саме право отримати у приватну власність належну їй земельну ділянку, площею 0,25 га, яка розташована під її приватним житловим будинком відповідно до рішення Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року.

7. На підтвердження своїх доводів позивач посилалась на попередні судові рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області у справах № 187/1330/17 та № 187/1043/19, які не були винесені на користь відповідача в частині спору на житловий будинок, яким користується  ОСОБА_1 на земельній ділянці, площею 0,25 га.

8. Позивач, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просила суд:
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,11 га, за кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, вчинену відділом у Рівненському районі міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 30 листопада 2020 року з одночасним скасуванням кадастрового номеру 1223781400:08:003:0256;
- скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,11 га, за кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, вчинену державним реєстратором Кравець Р. А. виконкому Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року; 
- скасувати рішення Петриківської селищної ради Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року за №66-4/VIIIв частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,11 га за кадастровим номером 1223781400:08:003:0256 (т. 1 а. с. 165, 166). 

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 

9. Петриківський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 21 листопада 2024 року (т. 2 а. с. 203-209), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2025 року (т. 3 а. с. 54-62), в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

10. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішення Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_2 винесено без порушень чинного законодавства, відповідно до повноважень органу місцевого самоврядування та відповідно до чинного законодавства України, а тому відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування.

11. Петриківська селищна рада надала сторонам у справі дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в порядку безоплатної приватизації, помилково зазначивши у обох рішеннях юридичну адресу їх розташування на АДРЕСА_1 , однак в подальшому з метою усунення розбіжностей, було уточнено поштову адресу, а саме: у позивача ОСОБА_1 - земельна ділянка, розташована на АДРЕСА_1 , у відповідача ОСОБА_2 - земельна ділянка, розташована на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

12. 16 вересня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Московчук А. М., через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 

13. Касаційна скарга мотивована тим, що позивач, придбавши у 1996 році у сільській місцевості жилий будинок з господарськими спорудами, одночасно отримала право користування земельною ділянкою, площею 0,25 га. Це право виникло з моменту укладення договору 27 червня 1996 року, не залежить від подальших дозволів чи процедур землевпорядкування і не може бути звужене пізнішими актами органу місцевого самоврядування. Відтак формування та державна реєстрація у 2020-2021 роках іншої земельної ділянки, площею 0,11 га, в межах цієї території без попереднього припинення права користування позивача суперечить закону та принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку. 

14. Суди не врахували, що орган місцевого самоврядування не вправі формувати та реєструвати «нову» земельну ділянку за третьою особою на частині ділянки, яка перебуває у законному користуванні позивача на підставі статті 30 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) (1991 року) та статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), у тому випадку коли факт накладення підтверджено експертизою. 

15. Експерт у справі встановив, що земельна ділянка, площею 0,11 га, з кадастровим номером 1223781400:08:003:0256 ( АДРЕСА_2 ) накладається на ділянку користування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), площа накладення становить 0,1016 га. Тобто, йдеться не про гіпотетичний конфлікт меж, а про конкретний просторовий перетин, який блокує реалізацію права користування позивача. 

16. Висновком експерта у справі встановлено, що документація щодо земельної ділянки ОСОБА_2 була виготовлена з істотним порушенням, а саме: визначено цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства» на території, де на момент формування вже існував житловий будинок і тривав процес оформлення присадибної ділянки для обслуговування; пізніше рішенням ради цільове призначення для реєстрації права власності було змінено на «для обслуговування житлового будинку», що свідчить про невідповідність первинної документації фактичному землекористуванню та містобудівній ситуації. 

17. Суди не застосували приписи статті 30 ЗК УРСР (1991 року) та статті 120 ЗК України щодо переходу прав на землю разом з будинком і охорони вже наявного права користування, а також статті 116, 118, 122 ЗК України, які забороняють повторну передачу/формування земельної ділянки у межах чужого користування без припинення такого права. 

18. Суди не застосували частини восьму-десяту статі 186 ЗК України і статтю 55 Закону України «Про землеустрій» як матеріальну підставу визнати, що технічна документація щодо ділянки відповідача, площею 0,11 га, не відповідала фактичному цільовому використанню та містобудівним умовам (житлова забудова на момент формування), а відтак не могла бути ні погоджена, ні затверджена, ні покладена в основу державної реєстрації. 

19. 06 грудня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Летучий В. І., через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Московчук А. М., у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

20. Сторона відповідача мотивувала відзив тим, що наведені у касаційній скарзі постанови Верховного Суду не можуть бути застосовані до цього спору, оскільки їх фактичний та правовий зміст не кореспондує ситуації у цій справі, де відсутні належно встановлені межі земельної ділянки позивача. 

21. У справі відсутні підстави для застосування статті 30 ЗК України 1991 року та статті 120 ЗК України, оскільки земельна ділянка позивача не була приватизована, не існувало встановлених меж земельної ділянки позивача, не було державного акта чи іншого документа, який би підтверджував перехід права на конкретно визначену ділянку разом із будинком позивача.

22. Доводи касаційної скарги, обґрунтовані на припущеннях щодо можливих недоліків у документації відповідача, є необґрунтованими, оскільки позивач не проходила процедуру погодження свого проекту землеустрою та не має юридично оформленої земельної ділянки чи підтвердженого права користування, а відтак жодні дії, пов`язані з оформленням ділянки відповідача, не можуть створювати для неї правових наслідків або порушень. 

23. Оскільки позивач ніколи не мала оформленого права користування або володіння відповідною земельною ділянкою, не проходила процедуру погодження і не сформувала ділянку у встановленому законом порядку, реєстрація чужої ділянки не впливає на її правовий статус, не звужує і не обмежує її прав, бо таких прав у матеріальному значенні не існувало. 

Провадження у суді касаційної інстанції

24. Верховний Суд ухвалою від 28 жовтня 2025 року поновив ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Московчук А. М., строк на касаційне оскарження судових рішень тавідкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Московчук А. М., на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2025 року, витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

25. У лютому 2026 року матеріали цивільної справи № 187/2297/23 надійшли до Верховного Суду. 

26. Верховний Суд ухвалою від 08 червня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів. 

27. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди застосували норму права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, постанові Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 686/2229/22 [пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)].

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

28. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 27 червня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 купила у ОСОБА_5 житловий будинок, площею 23,1 кв. м, із господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 11).

29. 18 вересня 2017 року рішенням державного реєстратора Департаменту комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Сітало Є. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок (т. 1 а. с. 12).

30. Рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року № 992 ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, необхідної для передачі у власність земельної ділянки, площею 0,25 га, з них 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянки), яка розташована на АДРЕСА_1 на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області (т. 1 а. с. 13).

31. Рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області від 30 вересня 2020 року № 1009 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 0,11 га, з них 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області (т. 1 а. с. 90).

32. 21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_6 із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку (т. 1 а. с. 169-186).

33. 30 листопада 2020 року відділ у Рівненському районі міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області провів державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером 1223781400:08:003:0256 для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 16-18).

34. 29 січня 2021 року наказом начальника відділу земельних ресурсів з екологічних питань, містобудування та архітектури селищної ради № 14 уточнено поштову адресу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідача, а саме: АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 15).

35. Рішенням Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року на 4 сесії 8 скликання № 66-4/УШ з урахуванням висновків та пропозиції постійної комісії селищної ради з питань земельних відносин, охорони навколишнього середовища, будівництва та благоустрою ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 0,11 га, із кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, яка розташована на АДРЕСА_4 , і рекомендовано звернутись до органу суб`єкта державної реєстрації речових прав за зареєструвати право власності на земельну ділянку згідно з чинним законодавством (т. 1 а. с. 212, 213).

36. 10 березня 2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Кравець Р. А. зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, площею 0,11 га, для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Петриківської селищної ради від 29 січня 2021 року за № 66-4/УШ та витягу із додатку до нього (т. 1 а. с. 20).

37. 25 березня 2021 року ФОП ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_1 про те, що присвоєння кадастрового номеру та розробку технічної документації неможливо зробити через те, що на місце відведення земельної ділянки вже зареєстровано іншу ділянку із кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, площею 0,11 га (т. 1 а. с. 14).

38. Згідно з висновком судового експерта Івченко В. В. за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 20 травня 2024 року № 1431-04 встановлено: 

- встановлене накладення несформованої земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленої ФОП ОСОБА_6 , на сформовану земельну ділянку ОСОБА_2 , площею 0,11 га, кадастровий номер 1223781400:08:003:0256, за адресою: АДРЕСА_4 . Площа накладення становить 0,1016 га. 
- існує технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів виділити у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 відповідно до відомостей технічного паспорту від 21 червня 1996 року та фактичної містобудівної ситуації району розміщення. Крім того, експертом наданий можливий варіант виділення в натурі ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,25 га для обслуговування будівель та споруд, де запропонований варіант виділу земельної ділянки в натурі площею 0,25 га (т. 2 а. с. 103-116).

39. Згідно з висновком судового експерта Незалежного інституту судових експертиз Коваленко Л. А. за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 19 березня 2024 року встановлено:

- згідно з координат поворотних точок меж земельної ділянки, площею 0,25 га, які є складовими технічної документації, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , можливо встановити межі даної ділянки, які зображені на малюнку № 4 синім кольором;
- оскільки фактичні межі встановлені частково (у вигляді паркану із сітки-рабиці), а саме: з північно-східної, із західної, південно-західної і південної сторони, а з південно-східної сторони відсутній паркан (фактична межа), тому встановити фактичну площу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , не вбачається за можливе;
- земельна ділянка, площею 0,11 га, з кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належна ОСОБА_2 , накладається на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , площа накладення становить 0,1016 га; 
- станом на час розробки проекту землеустрою за заявою ОСОБА_2 на земельній ділянці був розташований будинок «під червоним дахом», розміри будинку, який був розташований на земельній ділянці, станом на час розроблення проекту землеустрою встановити не можливо;
- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0,11 га, для ведення особистого селянського господарства, на підставі якої сформована земельна ділянка з кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, не відповідає вимогам статей 12, 22, 38, 116, 118, 122 ЗК України (т. 1 а. с. 190-205).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

40. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

41. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

42. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

43. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

44. Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

45. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок зі земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України).
46. Згідно з частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

47. Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

48. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження цих проектів регулюються статтями 118, 186-1 ЗК України.

49. Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

50. Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина шоста статті 186 ЗК України).

51. У справі, що переглядається у касаційному порядку, суди попередніх інстанцій встановили, що 30 вересня 2020 року відповідачу ОСОБА_2 рішенням Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 1009 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 0,11 га, з них 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на АДРЕСА_1 на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області.

52. Рішенням Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 0,11 га, із кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, яка розташована на АДРЕСА_4 .

53. 10 березня 2021 року на підставі зазначеного рішення органу місцевого самоврядування у відповідача ОСОБА_2 виникло право власності на земельну ділянки із кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, площею 0,11 га, для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_4 .

54. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідач набула право власності на земельну ділянку, площею 0,11 га, на АДРЕСА_4 на законних підставах, рішення Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки та передачу її у власність ОСОБА_2 винесено без порушень чинного законодавства, відповідно до повноважень органу місцевого самоврядування та відповідно до чинного законодавства України, а тому відсутні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування. 

55. Верховний Суд не може погодитися із зазначеним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке. 

56. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач  ОСОБА_2 незаконно заволоділа земельною ділянкою, розміром 0,11 га, яка перебувала у її користуванні від колишнього власника ОСОБА_5 , оскільки разом із купівлею будинку на АДРЕСА_1 до неї перейшло право користування земельною ділянкою, площею 0,25 га, яким користувався попередній власник, а тому орган місцевого самоврядування своїм рішенням від 29 січня 2021 року порушив її право користування земельною ділянкою. Позивач вважала, що право власності до неї перейшло на підставі статті 30 ЗК УРСР 1990 року та статті 120 ЗК України. 

57. Відповідно до частини першої статті 30 ЗК УРСР 1990 (чинний на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку у 1996 році) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

58. Частиною першою статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

59. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 зробила такі висновки: 

«6.27. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

6.28. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

6.29. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

6.30. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них.

6.31. Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік від 31 березня 1991 року (введених в дію з 1 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню.

6.32. Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42))». 

60. У справі, яка переглядається у касаційному порядку, існують підстави вважати, що позивач як особа, яка набула право власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 1996 року, має також і право на земельну ділянку, на якій розміщений житловий будинок та необхідну для його обслуговування. 

61. Тобто, позивач, придбавши у 1996 році житловий будинок, одночасно набула й право користування земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок та необхідну для його обслуговування, та таке право не може бути порушено на користь інших осіб актами органу місцевого самоврядування, прийнятими пізніше. Формування в межах цієї земельної ділянки іншої земельної ділянки без припинення права користування позивача суперечить закону та принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку. 

62. Для встановлення наявності накладення земельних ділянок, площі накладень і встановлення, за рахунок чиєї земельної ділянки таке накладення має місце, необхідні спеціальні знання у земельній сфері, тобто висновок експерта. Підтвердженням обставин накладення однієї земельної ділянки на іншу може бути відповідна земельно-технічна експертиза (постанови Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 738/46/20, від 19 березня 2025 року у справі № 569/2168/23).

63. У матеріалах справи наявні два висновки земельно-технічної експертизи. 

64. Згідно з висновком судового експерта Незалежного інституту судових експертиз Коваленко Л. А. за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 19 березня 2024 року, виконаного на замовлення позивача, експертом згідно з координат поворотних точок встановлено межі земельної ділянки, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 

65. Експертом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,11 га, з кадастровим номером 1223781400:08:003:0256, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належна ОСОБА_2 , накладається на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , площа накладення становить 0,1016 га.

66. Також висновком судового експерта Івченко В. В. за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 20 травня 2024 року № 1431-04, проведеною за замовленням відповідача, встановлено накладення несформованої земельної ділянки ОСОБА_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та сформованої земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0,11 га, кадастровий номер 1223781400:08:003:0256, за адресою: АДРЕСА_4 . Площа накладення становить 0,1016 га. 

67. Водночас, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи висновкам судово-технічних експертиз, якими встановлено накладення земельної ділянки відповідача, площею 0,11 га, на земельну ділянку, якою користується позивач, площа накладення - 0,1016 га. 

68. Встановлення таких обставин має вирішальне значення для правильного вирішення спору в цій справі, оскільки у випадку підтвердження факту накладення новосформованої земельної ділянки відповідача, площе 0,11 га, кадастровий номер 1223781400:08:003:0256, на межі земельної ділянки, яка знаходяться у користуванні позивача на підставі статті 30 ЗК УРСР 1990 року, статті 120 ЗК України, то наведене буде свідчити про порушення прав позивача. 

69. Також, суди попередніх інстанцій не врахували, що укладаючи договір купівлі-продажу будинку, сторони не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення та обслуговування будинку, а тому у цій справі необхідно встановити розмір тієї частини земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку позивача та права на яку позивач набула у 1996 році після укладення договору купівлі-продажу. 

70. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій зазначеним обставинам оцінки не надали.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

71. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

72. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

73. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

74. За таких обставин, судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

75. Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, встановити обставини, які мають значення для вирішення справи, дати належну оцінку доводам і запереченням учасників справи та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

76. Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. А. Калараш

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк