ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1213/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Хотенця П.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промислова компанія Промімпекс Запоріжжя", м. Запоріжжя 	
до 	Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", м. Харків 	
про 	стягнення 2912,21 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промислова компанія Промімпекс Запоріжжя", м. Запоріжжя звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків, в якій просить суд стягнути з відповідача 66000,00 грн основної заборгованості, 1122,00 грн втрат від інфляції та 607,56 грн 3% річних за договором про закупівлю товару №154/6-ПЦ/25 від 26 червня 2025 року. У позовній заяві позивач просить залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі". Просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Також просить розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 13 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/1213/26, постановлено розгляд справи № 922/1213/26 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, код ЄДРПОУ 31557119).
Позивачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано 13 квітня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відповідачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано 13 квітня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримано 13 квітня 2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
22 квітня 2026 року через систему "Електронний суд", Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промислова компанія Промімпекс Запоріжжя" подано заяву (вхідний № 9634) про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 2244,00 грн втрат від інфляції та 668,21 грн 3% річних за договором про закупівлю товару №154/6-ПЦ/25 від 26 червня 2025 року.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 квітня 2026 року прийнято до розгляду заяву (вхідний № 9634 від 22 квітня 2026 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промислова компанія Промімпекс Запоріжжя" про зменшення позовних вимог, в порядку статті 46 Господарського процесуального кодексу України.
22 квітня 2026 року через систему "Електронний суд", Комунальним підприємством "Харківводоканал" подано відзив (вхідний № 10019) на позовну заяву, який суд приймає та долучає до матеріалів справи. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує на те, що Комунальне підприємство "Харківводоканал" є об`єктом критичної інфраструктури, яке в умовах воєнного стану цілодобово забезпечує життєдіяльність міста Харкова та населених пунктів Харківської області та здійснює виконання аварійних робіт на пошкоджених і зруйнованих об`єктах систем водопостачання та водовідведення. Господарська діяльність відповідача знаходиться у жорстких рамках Державного регулювання. З одного боку Комунальне підприємство "Харківводоканал" не має можливості направити кошти у напрямку, що не передбачений структурою тарифу, а з іншого, воно не може ані самостійно збільшити вартість, ані зменшити об`єм своїх послуг, оскільки невиконання вимог Ліцензійних умов № 307 призведе до його закриття, як суб`єкта господарювання. За період не оплати Комунальним підприємством "Харківводоканал" поставленого товару з січня 2026 року по квітень 2026 затверджені НКРЕКП тарифи з різних причин, не пов`язаних з діяльністю відповідача, носили збитковий характер. Ці обставини в умовах гарантованого пріоритетного забезпечення виробничо-технологічної діяльності з виконання життєзабезпечувальних функцій обумовили несвоєчасність сплати задекларованих Комунальним підприємством "Харківводоканал" зобов`язань адже підприємство згідно договору виконує зобов`язання власним коштом тому у зв`язку із цими обставинами виникли труднощі у виконанні вищезгаданого договору. Також у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу, є необґрунтованою, не відповідає критеріям реальності та розумності з огляду на сумнів щодо їх дійсності та необхідності та не відповідає критеріям норм ГПК України.
27 квітня 2026 року через систему "Електронний суд", Комунальним підприємством "Харківводоканал" подано відзив (вхідний № 10010) на позовну заяву, який суд приймає та долучає до матеріалів справи.
27 квітня 2026 року через систему "Електронний суд", Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" подано письмові пояснення (вхідний № 10032), які суд приймає та долучає до матеріалів справи. У письмових пояснення Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" вказує на те, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" не може виступати третьою особою у цій справі, оскільки Комунальне підприємство "Харківводоканал" є самостійною юридичною особою, яка несе відповідальність за власні дії до яких інше комунальне підприємство не має ніякого відношення. Також, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" зазначає, що суми витрат на правничу допомогу позивачем не доведено, необґрунтовано суму витрат на правничу допомогу, такі вимоги позивача не відповідають критеріям реальності та розумності з огляду на сумнів щодо їх дійсності та необхідності та не відповідає критеріям норм ГПК України.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.
26 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промислова компанія Промімпекс Запоріжжя" (позивачем, постачальником) та Комунальним підприємством "Харківводоканал" (відповідачем, покупцем) було укладено договір про закупівлю товару №154/6-ПЦ/25.
30 червня 2026 року між сторонами до договору про закупівлю товару №154/6-ПЦ/25 від 26 червня 2025 року було укладено додаткову угоду № 1.
Згідно пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар: гнучкий нержавіючий гофрований металорукав високого тиску у обплетенні з фітингами (Код ДК 021:2015 - 44160000-9 Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (товар), зазначений у Специфікації (додаток № 1, про що є невід`ємною частиною цього договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
Відповідно до пункту 1.2. договору найменування та загальна кількість товару визначається Специфікацією (додаток № 1 до договору).
Згідно пункту 2.2. договору постачальник при поставці кожної партії товару зобов`язаний надати покупцю відповідні товаророзпорядчі та товаросупроводні документи: видаткову накладну, товарно - транспортну накладну, рахунок - фактуру, паспорт якості.
Відповідно до пункту 2.4. договору гарантія на товар складає 12 місяців з дати виготовлення товару.
Згідно пункту 3.1 договору, загальна сума цього договору згідно із Специфікацією (додаток №1 до договору) складає: 66000,00 грн, в тому числі ПДВ 20%: 11000,00 грн.
Відповідно до пункту 3.2. договору ціна за одиницю товару визначається Специфікацією (додаток 31 до договору).
Згідно пункту 4.1 договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем на умовах після оплати в розмірі 100% від вартості партії товару на підставі підписаної обома сторонами видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 180 календарних днів з дати поставки товару.
Відповідно до пункту 5.3 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 30 червня 2025 року), строк поставки товару: по 23 липня 2025 року.
Згідно пункту 5.8 договору, датою поставки товару сторони визначили момент передачі/відвантаження постачальником покупцю товару згідно видаткової накладної, підписаної обома сторонами.
Відповідно до пункту 6.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.
На виконання умов договору позивачем 18 липня 2025 року було поставлено (відвантажено) на адресу Комунального підприємства "Харківводоканал" товар, передбачений Специфікацією, що підтверджується Експрес - накладною №59001417363247 від 18 липня 2025 року та видатковою накладною №Б00001301 від 18 липня 2025 року (підписаної обома сторонами).
Видаткова накладна №Б00001301 від 18 липня 2025 року підписана представником відповідача без зауважень щодо кількості або якості поставленого товару.
Разом із товаром було також надано рахунок на оплату №3202 від 18 липня 2025 року, сертифікат якості №3202 від 18 липня 2025 року та гарантійний талон №3202 від 18 липня 2025 року.
Отже, згідно пункту 4.1 договору, відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений (відвантажений) позивачем Товар не пізніше 15 грудня 2025 року.
Станом на 16 грудня 2025 року у Комунального підприємства "Харківводоканал" виникла заборгованість за поставлений позивачем товар на суму 66000,00 грн.
Матеріали справи свідчать про те, що Комунальним підприємством "Харківводоканал" сплачено заборгованість у розмірі 66000,00 грн за договором про закупівлю товару №154/6-ПЦ/25 від 26 червня 2025 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 665 від 07 квітня 2026 року на суму 10000,00 грн та платіжною інструкцією № 749 від 20 квітня 2026 року на суму 50000,00 грн.
Таким чином, у Комунального підприємства "Харківводоканал" перед позивач існує за договором про закупівлю товару №154/6-ПЦ/25 від 26 червня 2025 року склалася заборгованість у розмірі 2244,00 грн втрат від інфляції та у розмірі 668,21 грн 3% річних.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.
Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За умовами статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.
Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 126 Кодексу, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Кодексу). У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи 02 квітня 2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промислова компанія Промімпекс Запоріжжя" (клієнтом) та Адвокатським об`єднанням "Барчук, Деревянко, Сльота та Партнери" (Адвокатським об`єднанням) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 07/26.
Згідно пункту 1.1. договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу щодо складання позовної заяви від імені клієнта про стягнення заборгованості з Комунального підприємства "Харківводоканал", що виникла на підставі договору про закупівлю товару № 154/6-ПЦ/25 від 26 червня 2025 року та складання документів правового характеру, необхідних для розгляду справи (відповідь на відзив, письмові пояснення, апеляційна скарга, відзив на апеляційну скаргу, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу), а також (за необхідності) участь у судових засіданнях по справі, в тому числі і в режимі відеоконференції.
Відповідно до пункту 5.2. договору розмір гонорару, який клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору правову допомогу є фіксованим та становить: складання позовної заяви від імені клієнта про стягнення заборгованості з Комунального підприємства "Харківводоканал", що виникла на підставі договору про закупівлю товару № 154/6-ПЦ/25 від 26 червня 2025 року - 15000,00 грн; складання відповіді на відзив - 5000,00 грн, участь у судовому засіданні в суді першої інстанції - 3000,00 грн.
Згідно пункту 5.3. договору клієнт здійснює оплату винагороди Адвокатському об`єднанням на умовах передплати на підставі наданих рахунків, виписаних Адвокатським об`єднанням. Відсутність оплати клієнтом наданого Адвокатським об`єднанням рахунку є свідчення відмови клієнта від вчинення Адвокатським об`єднанням дій, що зазначено у відповідному рахунку та звільняє Адвокатське об`єднання таких дій.
Відповідно до пункту 5.4. договору гонорар Адвокатського об`єднання не включає в себе витрати клієнта по сплаті судового збору та/або інших платежів, необхідних для проведення судового розгляду.
На виконання умов договору про надання правової (правничої) допомоги № 07/26, 07 квітня 2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промислова компанія Промімпекс Запоріжжя" (клієнтом) та Адвокатським об`єднанням "Барчук, Деревянко, Сльота та Партнери" складено Акт приймання - передачі наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги № 07/26 від 02 квітня 2026 року, відповідно до якого Адвокатським об`єднанням належним чином надані, а клієнт прийняті повністю послуги відповідно до пункту 1.1. договору про надання правової (правничої) допомоги № 07/26 від 02 квітня 2026 року, а саме підготовлено позовну заяву про стягнення заборгованості з Комунального підприємства "Харківводоканал", що виникла на підставі договору про закупівлю товару №154/6-ПЦ/25 від 26 червня 2025 року. Вартість наданих послуг правової (правничої) допомоги клієнту за цим Актом становить 15000,00 грн. Акт підписано обома сторонами.
02 квітня 2026 року був складений рахунок на сплату № 07/26.
Згідно платіжної інструкції № 774 від 02 квітня 2026 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промислова компанія Промімпекс Запоріжжя" на підставі рахунку № 07/26 від 02 квітня 2026 року було перераховано Адвокатському об`єднанню 15000,00 грн.
Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатами професійної правничої допомоги позивачу у даній справі.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Витрати, понесені позивачем в даній справі на правову (правничу) допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Кодексу).
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 908/374/19, від 25 червня 2019 року.
Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі №922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Враховуючи конкретні обставини справи, суд, детально проаналізувши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тощо, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на відповідача покладається судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 165, 196, 201, 208-210, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд  

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61052, м. Харків, вул. Конторська, буд. 90, код ЄДРПОУ 03361715) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно - промислова компанія Промімпекс Запоріжжя" (69123, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, буд. 3, код ЄДРПОУ 43099210) 2244,00 грн втрат від інфляції, 668,21 грн 3% річних, 2662,40 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу. 

Повне рішення складено "08" червня 2026 р. 

Суддя		П.В. Хотенець