ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 380/14839/25
адміністративне провадження № К/990/45391/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Мацедонської В.Е., Уханенка С.А., 

розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року (суддя - Лунь З.І.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року (суддя-доповідач - Качмар В.Я., судді: Гудима Л.Я., Мікули О.І.)
у справі № 380/14839/25
за позовом ОСОБА_1 
до голови Сихівського районного суду міста Львова ОСОБА_2, судді Сихівського районного суду ОСОБА_3, старшого інспектора СПДН ВП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4
про стягнення моральної шкоди.
I. ПРОЦЕДУРА
1. У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив стягнути з судді Сихівського районного суду ОСОБА_3 та старшого інспектора СПДН ВП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 на свою користь 3 028 000 грн моральної шкоди, у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції скасував постанову судді Сихівського районного суду міста Львова від 28 лютого 2024 року у справі № 464/454/24.
2. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.
3. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та зобов`язати Львівський окружний адміністративний суд передати справу до іншого компетентного суду.
4. Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою позивача.
II. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
6. Суди вказали, що оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді), а тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі в частині заявлених позовних вимог до голови Сихівського районного суду міста Львова ОСОБА_2, судді Сихівського районного суду ОСОБА_3.
7. Також суди зазначили, що в адміністративному судочинстві вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень і розглядаються виключно за умови наявності вимоги про вирішення публічно-правового спору. У випадку заявлення вимоги про відшкодування моральної шкоди за відсутності вимоги про вирішення публічно-правового спору, така вимога підлягає розгляду у порядку цивільного або господарського судочинства. Оскільки позивач не заявив вимоги про вирішення публічно-правового спору, як це визначено КАС України, тому заявлений позивачем позов не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
8. При ухваленні оскаржуваних рішень суди керувались правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 607/15692/19, від 16 жовтня 2019 року у справі № 1340/4052/18, у постановах Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 240/533/21, від 26 травня 2021 року у справі № 460/9271/20, від 27 листопада 2019 року у справі № 320/3328/19.
III. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
9. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме - пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.
10. На думку скаржника, висновок судів попередніх інстанцій про незаявлення ним вимог щодо вирішення публічно правового спору, є безпідставним. На думку ОСОБА_1 , публічно- правовий спір вже був вирішений у справі № 464/454/24. 
11. Скаржник зазначає, що суди, всупереч вимогам частини шостої статті 170 КАС України, не роз`яснили в оскаржуваних судових рішення до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи. На думку скаржника, неможливо, щоб суддя порушила вимоги закону та норми матеріального і процесуального права і, при цьому, не несе за це ніякої відповідальності. Обов`язково наявна інстанція, яка вирішує такі питання, до прикладу - Вища рада правосуддя, однак про це потрібно зазначати у судовому рішенні, а не замовчувати і заявляти, що «вказані вимоги позивача не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції, а тому компетентний суд з розгляду такого позову відсутній».
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
13. Касаційне провадження у справі відкрите з підстави оскарження судового рішення, зазначеного в частині другій статті 328 КАС України (ухвала про відмову у відкритті провадження у справі), та посилання скаржника на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. 
14. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки вказаний спір не може бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства.
15. Верховний Суд погоджується із цим висновком з огляду на таке.
16. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
17. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із позовними вимогами до:
- голови Сихівського районного суду міста Львова ОСОБА_2
- судді Сихівського районного суду ОСОБА_3,
- старшого інспектора СПДН ВП ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4
18. Позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлені до вказаних відповідачів, полягають у стягненні на його користь 3 028 000 грн моральної шкоди, у зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції скасував постанову судді Сихівського районного суду міста Львова від 28 лютого 2024 року у справі № 464/454/24.
19. Отже, позивач не погоджується з процесуальними діями судді Сихівського районного суду ОСОБА_3, зокрема, з ухваленим нею судовим рішенням у справі № 464/454/24, а оскільки таке судове рішення (постанова) скасоване судом апеляційної інстанції, тому на думку позивача йому належить до виплати грошова компенсація заподіяної, у такий спосіб, суддею моральної шкоди.
20. Внаслідок скасування судом апеляційної інстанції постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до адміністративного суду із вимогами про стягнення на свою користь моральної шкоди. 
21. Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
22. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
23. Верховний Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору. При цьому участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
24. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене суб`єктивне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.
25. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а та від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.
26. Відповідно до частини першої, п`ятої статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
27. Отже, зміст цієї статті пов`язує можливість розгляду адміністративним судом вимоги про стягнення моральної шкоди лише в разі, якщо вона заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
28. Враховуючи, що позивач заявив одну позовну вимогу до старшого інспектора СПДН ВП ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди і між сторонами відсутній публічно-правовий спір, тому така вимога не підлягає розгляду окремо в порядку адміністративного судочинства.
29. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 травня 2026 року (справа № 990/46/26).
30. Також Верховний Суд наголошує, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, роз`яснив позивачу, що заявлений ним спір в частині позовних вимог до старшого інспектора СПДН ВП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 підлягає вирішенню в місцевому суді загальної юрисдикції за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
31. Окрім того, колегія суддів зазначає про необґрунтованість доводів скаржника щодо вирішення публічного-правого спору у справі № 464/454/24, внаслідок чого у нього виникло право на стягнення з відповідачів моральної шкоди.
32. У вказаній справі публічно правовий спір не виник між відповідачами та ОСОБА_1 , оскільки спір стосувався виключно притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно з частиною першою статті 173-2 КУпАП внаслідок вчинення відповідних дій щодо своєї матері. 
33. Також Верховний Суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з голови Сихівського районного суду міста Львова ОСОБА_2 та судді Сихівського районного суду ОСОБА_3 теж не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
34. Колегія суддів Верховного Суду вказує, що оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.
35. Усі процесуальні порушення, які допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
36. Отже, позовні вимоги про оскарження дій/бездіяльності відповідача стосуються вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, тому не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом (як адміністративним, так і цивільним).
37. Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно, ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
38. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17 (провадження № 14-5цс19).
39. Отже, у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо заявлених позивачем вимог до голови Сихівського районного суду міста Львова ОСОБА_2 та судді Сихівського районного суду ОСОБА_3 слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.
40. Вказаний правовий висновок неодноразово викладався Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/110/16.
41. Отже, також є безпідставними доводи скаржника щодо порушення судами попередній інстанцій приписів частини шостої статті 170 КАС України стосовно не здійснення роз`яснення до юрисдикції якого суду віднесено розгляд вимог щодо стягнення моральної шкоди з голови Сихівського районного суду міста Львова ОСОБА_2 та судді Сихівського районного суду ОСОБА_3 
42. Таким чином, наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав уважати, що ними допущено порушення норм матеріального чи процесуального права при ухваленні судових рішень.
43. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
44. За таких обставин, Верховний Суд уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.
45. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 345, 350, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі № 380/14839/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

..........................
М.В. Білак
В.Е. Мацедонська
С.А. Уханенко,
Судді Верховного Суду