ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року  Справа № 924/1220/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Системи Захисту Рослин» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 березня 2026 року по справі №924/1220/25 (суддя О.Є. Танасюк)
за позовом Фізичної особи - підприємця Кукульника Віктора Васильовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Системи Захисту Рослин"
про стягнення 224629 грн 80 коп. з яких: 208005 грн 62 коп. сума основного боргу, 11786 грн 84 коп. додаткові витрати, 4837 грн 34 коп. штрафні санкції
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець Кукульник Віктор Васильович (надалі – Позивач) звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Системи Захисту Рослин" (надалі – Відповідач) про стягнення 208005 грн 62 коп. основного боргу, 11786 грн 84 коп. додаткових витрат та 4837 грн 34 коп. штрафних санкцій.
В обґрунтування позову Позивач посилається на невиконання Відповідачем Договору №17092025-В72 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 17 вересня 2025 року та заявки на перевезення вантажу №73 від 17 вересня 2025 року. Зазначає, що Позивачем на виконання умов договору послуга перевезення була виконана належним чином, без будь-яких зауважень та застережень з боку вантажоодержувачів, за погодженим в заявці маршрутом, що підтверджено відтиском штампу уповноваженої особи вантажоодержувача у графі 24 накладної СМR та відсутністю будь-яких приміток у цій графі. 
Вказує, що станом на дату розвантаження – 2 жовтня 2025 року, з урахуванням курсу НБУ по відношенню до Євро (48 грн 3734 коп. за 1 Євро) та румунського лея (9 грн 5178 коп. за 1 румунський лей), загальна вартість перевезення з урахуванням додатково погоджених сторонами витрат на оплату послуг за кордоном, склала 219792 грн 46 коп.. 
Водночас, Відповідачу виставлений рахунок на оплату на суму 224629 грн 80 коп., який прийнятий Відповідачем без зауважень. Позивач зазначає, що для реєстрації господарської операції з метою обліку ПДВ, була виготовлена податкова накладна на вказану суму, котра була зареєстрована в ЄРПН і прийнята замовником без зауважень. Також Позивачем подано заяву про стягнення з Відповідача 17200 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25 березня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 208005 грн 62 коп. основного боргу. В задоволенні решту позовних вимог відмовлено. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн та 3120 грн 09 коп. витрат по оплаті судового збору. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що факт надання Позивачем Відповідачу послуг з перевезення підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR №875584 від 22 вересня 2025 року, вартість перевезення визначена у заяві №73 від 17 вересня 2025 року, з чого суд виснував, що після звернення Позивача з позовом про стягнення вартості відповідного перевезення, строк оплати є таким, що настав. Вказав, що курс НБУ на вказану дату складав 48 грн 3734 коп. за 1 Євро. Враховуючи вказані обставини місцевий господарський суд наголосив, що Позивач розрахував плату за перевезення в розмірі 208005 грн 62 коп. (4300 євро х 48 грн 3734 коп.), з огляду на що вказав про наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача вартості наданих послуг з перевезення в розмірі 208005 грн 62 коп..
Щодо стягнення додаткових витрат та штрафних санкцій, то суд першої інстанції виснував, що Позивачем не доведено, що додаткові витрати, які він поніс пов`язані саме з виконанням перевезення за маршрутом: с. Гуменці (Хмельницька область) – Іспанія, згідно заявки №73 від 17 вересня 2025 року, з огляду на що, прийшов до висновку про відсутність підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача 11786 грн 84 коп. додаткових витрат.
Також Позивачем заявлено до стягнення 4837 грн 34 коп. штрафних санкцій за понаднормовий простій при завантажені. Суд першої інстанції зазначив, що транспортний засіб Позивача був завантажений в межах нормативного часу, передбаченого пунктом 1.3 заявки №73 від 17 вересня 2025 року. Констатував, що Позивач у поясненнях від 14 січня 2026 року з приводу наднормових простоїв зазначає, що автомобіль Позивача простоював з 19 вересня 2025 року по 21 вересня 2025 року, дві доби, що є нормативним часом простою, встановленим для завантаження, тому заперечення Відповідача щодо відсутності наднормових простоїв суд вважав слушними, та зазначив, що підстави для стягнення штрафних санкцій за понаднормовий простій при завантажені відсутні.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що 5 грудня 2025 року між сторонами підписано Акт приймання-передачі наданих послуг до договору про правову допомогу від 3 грудня 2025 року, згідно якого Повірений надав а Позивач прийняв наступні послуги щодо правової допомоги у спорі, що виник з Відповідачем: огляд, вивчення, аналіз та попередня правова оцінка документів та інших доказів за їх місцезнаходженням 5 год; проведення заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу – 20 хв.; здійснення арифметичних розрахунків - 45 хв.; аналіз судової практики - 2 год.; підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви 14 год 40 хв.; вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу - 5 год. Констатував, що загальна вартість послуг складає 17200 грн..
Судом першої інстанції в рішенні зазначено, що враховуючи, що погоджений додатковий "гонорар успіху" є домовленістю клієнта і адвоката, а тому безумовно не підтверджує обсяг наданих послуг і виконаних робіт, як і не може свідчити про критерій реальності адвокатських витрат, щодо встановлення їхньої дійсності та необхідності саме в розмірі "гонорару успіху", зазначеного заявником. З огляду на зазначене, а також враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на Відповідача відшкодування "гонорару успіху", який сплачує заявник на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору.
Суд першої інстанції зазначив, що проаналізувавши подані заявником докази на підтвердження понесених витрат, оцінюючи складність справи, враховуючи критерії реальності та розумності понесених витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, час витрачений адвокатом, а також часткове задоволення позову, відшкодуванню Позивачу підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 12000 грн, як такі, що відповідають критерію розумної необхідності, є співмірними із виконаною адвокатом роботою, а їх відшкодування не матиме надмірний характер. 

Не погоджуючись з прийнятим місцевим господарським судом рішенням в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив скасувати рішення в частині покладення на Відповідача 12000 грн витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким покласти на Відповідача 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що стягнення на користь Позивача 12 000 грн витрат на правову допомогу Позивача є непропорційними щодо ціни позову, складності справи та залученості адвоката Позивача для врегулювання цієї справи, оскільки фактично представником Позивача було підготовлено лише дві заяви по суті: позов та відповідь на відзив. Що стосується підготовки пояснень представника Позивача щодо простоїв, з позиції апелянта, то це процесуальна дія, яка є наслідком підготовки та подачі до суду необґрунтованих позовних вимог, яких можна було б уникнути при належній підготовці змісту позовних вимог. Вважає, що подача представником Позивача клопотань до суду про розгляд справи без його участі є додатковим підтвердженням щодо формальної залученості представника Позивача до врегулювання цього спору. На думку апелянта, враховуючи складність справи, критерії реальності, розумності, співмірності та пропорційності витрати Позивача на правову допомогу по даній справі не повинні перевищувати 4 000 грн.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 20 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі № 924/1220/25 за апеляційною скаргою Відповідача. Запропоновано Позивачу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив. 
27 квітня 2026 року через підсистему “Електронний суд” від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що спір виник у сфері міжнародних перевезень, що вимагає аналізу не лише національного законодавства, а й міжнародних нормативних актів, в тому числі судової практики застосування норм міжнародного права (враховуючи їх пріоритет перед українським законодавством). З позиції Позивача з матеріалів справи вбачається, що представником Позивача підготовлено не лише позовну заяву, а й відповідь на відзив та інші документи в тому числі процесуальні. Вважає, що твердження апелянта про те, що пояснення з приводу простоїв є наслідком «неналежної підготовки» позову, не є об`єктивним, оскільки такі пояснення стали необхідними саме через заперечення Відповідача. Констатує, що відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та часом, витраченим адвокатом. Наголошує, що сума 12000 грн є цілком обґрунтованою для господарських спорів у 2025-2026 роках та відповідає середнім ринковим показникам за підготовку повного пакету процесуальних документів у справі з ціною позову більше 200000 грн.
Разом з тим, колегія суду констатує, що ухвалою апеляційного господарського суду від 20 квітня 2026 року повідомлено сторін про те, що у зв`язку із розглядом справи №924/1220/25 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 19 червня 2026 року включно.
Північно-західний апеляційний господарський суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Згідно частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Частиною 3 статті 270 Господарського процесуального України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
В силу дії частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.
Суд констатує, що дана справа № 924/1220/25 не підпадає під дані винятки.
Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", з 1 січня 2026 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 3328 грн Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 332800 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).
З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги Відповідача, суд апеляційної інстанції виснує, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Колегія суддів констатує, що статтею 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд здійснює перегляд справи за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цього колегія суду констатує, що за результатами розгляду справи та дослідження поданих доказів судів першої інстанції, стягнуто з Відповідача на користь Позивача основний борг. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також даним рішенням покладено на Відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн та 3120 грн 09 коп. витрат по оплаті судового збору. Відмовлено в стягненні 5200 грн витрат на професійну правничу допомогу та 3000 грн гонорару успіху.
Разом з тим, апеляційна скарга Відповідача не містять доводів щодо заперечення обставин задоволення позовних вимог в частині стягнення основоного боргу та відмови в стягненні додаткових витрат та штрафних санкцій, а також відмовив в стягненні 5200 грн витрат на професійну правничу допомогу та 3000 грн гонорару успіху. Відтак, з огляду на те, що судове рішення не оспорюється у відповідній частині, суд апеляційної інстанції не переглядає судове рішення у відповідній частині, так як не встановив порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, як і не встановив неправильне застосування норм матеріального права у вищеописаних частинах судового рішення, що не оспорена апелянтом. 
В той же час, апеляційна скарга Відповідача зводиться до заперечень в частині покладення на Відповідача 12000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відтак зважаючи на доводи котрими Позивач обгрунтовує підставність заявлених витрат на професійну правничу допомогу та заперечення якими Відповідач спростовує підставність стягнутої суми витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів розглядає заяву Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням доводів апеляційної скарги.

При цьому Північно-західний апеляційний господарський суд виходив з наступного.
В силу дії пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (а саме: - подання (заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи); зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
За положеннями частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України вбачається що, судові витрати складаються з: судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
у відповідності до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пунктах 130-131 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21).
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19 листопада 2021 року в справі № 910/4317/21.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Водночас, за приписами частини шостої цієї ж статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди з розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів відзначає, що у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:
· не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18 та від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21);
·  при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 року в справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 775/9215/15ц);
· суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 775/9215/15ц);
· витрати на надану професійну правничу допомогу, в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року в справі  № 904/1907/15).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19).
Судом апеляційної інстанції у цій справі встановлено, що у даному випадку адвокатський гонорар визначений сторонами у фіксованому розмірі.
Частиною восьмою статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що обов`язку суду щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу передує подання стороною відповідної заяви.
Водночас докази на підтвердження розміру витрат сторони на професійну правничу допомогу можуть бути подані у такому порядку: докази можуть бути подані до закінчення судових дебатів у справі; або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву.
Наведені вище положення ГПК України у сукупності дають підстави дійти висновку про те, що сторона спору має обов`язок заявити про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та подати докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Такий обов`язок сторони чітко визначено у статтях 124, 126, 221 ГПК України.
Разом з тим процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 2 лютого 2024 року в справі № 910/9714/22.
Судом апеляційної інстанції у справі № 916/1838/25 встановлено, що Позивачем у позовній заяві та судовому засіданні від 16 березня 2026 року заявлено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17200 грн та гонорар успіху (премію) при задоволенні позову в сумі 3000 грн.
3 грудня 2025 року між Адвокатським об`єднанням "ЛОЗИ" (Повірений (Адвокат)) та Позивачем (Довіритель (Клієнт)) укладено договір №2 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до умов пункту 1.1 якого Повірений зобов`язався від імені і за рахунок Позивача здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник з ТОВ "Системи Захисту Рослин". З цією метою: 
· здійснити огляд, дослідження, аналіз та попередню правову оцінку доказів за їх місцезнаходженням (5 год); 
· провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет безспірного повернення боргу (0,5 год); 
· провести арифметичні розрахунки (1 год); 
·  здійснити аналіз судової практики (2 год); 
·  підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (14 год); 
· вчинити інші дії необхідні для розгляду справи та її повного юридичного супроводу  (5 год). 
За здійснення дій, що визначені у пункту 1.1 Договору, Позивач сплачує Повіреному винагороду в розмірі 17200 грн.
За умовами пункту 2.2 Договору кошти у вказаній у пункті 2.2 Договору сумі сплачуються Повіреному в момент передачі Позивачу підготовленої позовної заяви.
У відповідності до пункту 2.3 Договору при задоволенні позову та набранні рішенням законної сили Повірений отримує премію (гонорар успіху в сумі 3000 грн.)
5 грудня 2025 року між сторонами підписано Акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про правову допомогу 32 від 3 грудня 2025 року, згідно якого Повірений надав а Позивач прийняв наступні послуги щодо правової допомоги у спорі, що виник з Відповідачем: 
· огляд, вивчення, аналіз та попередня правова оцінка документів та інших доказів за їх місцезнаходженням 5 год;
· проведення заходів досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу – 20 хв.;
· здійснення арифметичних розрахунків - 45 хв.;
·  аналіз судової практики - 2 год; 
· підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка позовної заяви 14 год. 40 хв.;
· вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу -  5 год.
Загальна вартість послуг в силу дії пункту 1.2 акту складає 17200 грн.
На виконання умов Договору Позивачем сплачено на користь Адвокатського об`єднання "ЛОЗИ" 17200 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №02-12 від 5 грудня 2025 року.
Також, в матеріалах справи наявний Ордер Серія В0 №1125203 від 5 грудня 2025 року на надання правничої (правової) допомоги Позивачу на підставі договору №2 від 3 грудня 2025 року адвокатом Адвокатського бюро "Лози" Лозою В.М. в Господарському суді Хмельницької області.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на що колегією суддів приймається до уваги, що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги частково, а саме в розмірі 208005 грн 62 коп. із заявленої суми 224629 грн 80 коп., що загалом становить 92,583 % від заявленої суми, а в загальному 15924 грн 28 коп..
В той же час, колегією суду враховується, що розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу є фіксованим розміром, зазначеним в пункті 2.1 Договору №2 про правову допомогу від 3 грудня 2025 року. 
Колегією суду враховується, що у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначено про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Також апеляційний господарський суд враховує, що у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2021 року в справі № 910/12876/19 зазначено про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі  № 922/1964/21 зазначено про те, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Дослідивши наданий адвокатом акт №2 приймання-передачі наданих послуг від 5 грудня 2025 року в розрізі виду наданих адвокатом послуг, що відповідає пункту 1.1 Договору № 2 про правову допомогу від 3 грудня 2025 року, колегія суду вважає, що такий вид правничої допомоги як огляд, вивчення, аналіз та попередня правова оцінка документів, здійснення арифметичних розрахунків, аналіз судової практики охоплюється таким видом послуги як написанням позовної заяви. При цьому, з огляду на участь представника Позивача в судових засіданнях та подання відповіді на відзив, колегія суду вважає доведеною такий вид послуги як вчинення інших дій необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу. 
За частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Дослідивши акт наданих послуг в розрізі детального опису виконаних робіт, колегією суддів враховується, що більшість робіт, виконаних Адвокатом пов`язаних саме із складанням та написанням позовної заяви без створення нових доказів, що вказує про поглинання робіт пов`язаних із підготовкою позовної заяви самим же написанням позовної заяви.
Відтак виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу розумності судових витрат, враховуючи вищезазначене та всі аспекти і складність даної справи, враховуючи позиції Великої Палати Верховного Суду у постановах від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21, від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21щодо можливості зменшення фіксованої суми гонорару, враховуючи заперечення Відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, а також зважаючи на задоволення позову Позивача частково, суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача 12000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, адже саме такий їх розмір судом визначається як справедливий, а також таким, що відповідає критерію реальності та розумності таких витрат. В задоволенні решти судових витрат на правничу допомогу апеляційний господарський суд відмовляє. 
Відповідне судове рішення в цій частині щодо стягнення 12000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу і було прийняте місцевим господарським судом.
Відповідно приймаючи таке рішення Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в оспореній частині без змін.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. 
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційних скаргах, безпідставними, документально необґрунтованими, та відхиляє їх з підстав, вказаних вище в даній постанові. 
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Керуючись статтями 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Системи Захисту Рослин» на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 березня 2026 року по справі №924/1220/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 березня 2026 року по справі №924/1220/25 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
5. Справу №924/1220/25 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р. 

Суддя Бучинська Г.Б. 

Суддя Філіпова Т.Л.